Obsah

Z Prahy na Krkonoše

Cesta po Krkonoších

Z Trutnova do Hradce Králové

Z Hradce Králové do Pardubic

Z Pardubic do Prahy

Antonín Benjamin Svojsík

Když ještě Toník Svojsíků nebyl Benjaminem

Ediční poznámka

Z Prahy na Krkonoše

(I. kapitola)

O páté hodině ranní dne 18. července r. 1892 vyšli jsme ze Smíchova. 0 šesté hodině sešli jsme se s Lukavským u městského soudu v Karlíně, šli jsme silnicí kol domu vysloužilců (invalidovny) a zastavili u pomníku vystavěného na památku utonulých vojínů při povodni r. 1890, kdež jsme se rozloučili s doprovázející nás maminkou a bratrem Gustavem. Na to vstoupili jsme do první vesnice na naší cestě do Staré Libně. Pak kol několika továren, kdež jsme potkali mého bývalého učitele p. Lichtnera jedoucího do Brandýsa, přišli jsme do Vysočan s rozsáhlým cukrovarem. Na to vystoupili jsme nad kotlinu pražskou, na nevysoké pahorky, kdež jsme také se usadili a při snídani okolní krajinu si prohlížejíce. Krásnými alejemi ořechovými a kaštanovými do Kbel a neméně krásnou alejí lipovou do Vinoře. Kol polního cukrovaru zabočivše, šli jsme po cestách polních, při nichž vůdcem byla nám vysoká věž zříceniny jenštejnské a stanuli jsme za nedlouho ve vsi Jenštejně, kdež jsme se zdrželi u p. Žerta. Po obědě šli jsme s p. Žertem na lidem tak zvanou „Baštu“, rodiště to bezpochyby pražského arcibiskupa z Jenštejna. Vypůjčivše si v chaloupce na úpatí věže klíč, otevřeli jsme jím železná vrata a vstoupili do jediné zachované části hradu do vysoké kulaté věže. Po vyšlapaných pískovcových schodech vystoupili jsme do první části hradu, kde bývala bezpochyby kaple. Na to do druhé vyšší části a po žebříku na vrchol věže, jenž spadl, jejž však bedliví občané nahradili kulatým dřevěným roubením. Z této závratné výše jest krásný pohled na kolik hodin cesty daleko. Na to jsme sestoupili opět dolů a povšimnuvše si ještě několika starých zdí, vrátili jsme se pro svá zavazadla a asi po 4. hodině vydali jsme se na další cestu. Za drobného deště, při němž jsem si také náčrtek tvrze jenštejnské vykreslil, došli jsme do Dřevčic.

Z této vesnice za hrozných mračen do Vrábí a pak do Brandýsa nad Labem, dosti pěkného to města při řece Labi po levé straně. Zde viděli jsme věž dosti vzdálenou od kostela. V městě jest vojenská posádka. Po mostě přešli jsme přes několik ramen labských a stanuli v menším městě Staré Boleslavi. Za příčinou nějaké slavnosti byl právě otevřen památný poutnický chrám staroboleslavský, jejž jsme si důkladně prohlédli. Na to nastoupila téměř 2 hodiny trvající cesta pěkným jehličnatým lesem, na niž jsme se posilnili odpočinkem a svačinou sestávající ještě z pokrmů z domova vzatých. Na cestě zahlédli jsme skvostný exemplář krásně barevného mandelíka. Již se stmívalo, když jsme dorazili do Tuřice a na „velké“ hospodě se ubytovali. Bylo nám však spokojiti se s noclehem na chlévě, spali jsme však dobře od západu slunce až do východu, kdy nás chladnem jej předcházejícím probudilo. Poněvadž byla ještě tma, zabalili jsme se do slámy a spali až do pěti hodin. Rychle jsme vstali a všichni jsme ovšem prohlíželi, zda nejsme okradeni, což jsme dělali ještě delší dobu, pak u pumpy se umyli a posnídavše vydali se do Předměřic. Bratr Frantík, po cestě jmenovaný, ochuravěl nyní nohou, takže musili jsme k vůli němu volněji se bráti. Od Předměřic stoupali jsme polní cestou mezi poli a příjemnými lesíky, ve kterých spatřili jsme poprvé hasivky orličí, jimž jsme se jako nezkušení měšťáci velice divili. Touto silnicí dostali jsme se k Starým a pak i Novým Benátkám, městu to s pěkným na vrchu ležícím zámkem. Na silnici jest velmi krásná a výstavná škola starobenátecká. Po téže silnici do Kbelu. Na pravém břehu Jizery objevila se touže dobou zřícenina dražická, již jsem si jakož i zámek v Nových Benátkách nakreslil, a do Horek a Brodců, kde jsme pro veliký mrak do hostince zajíti musili. Na to nastalo obtížné stoupání do vysokého vrchu pokrytého nízkým lesem a z něhož jsme spatřili v rovině oba vrchy homolovité, na větším z nichž leží zřícenina hradu Bezdězu, jehož jednotlivé části naším nedokonalým dalekohledem zřetelně jsem rozeznal. Na to do vesnice Lhoty Pískové. Ze silnice spatřili jsme zámek Stránov a zříceninu Zámostí. Zámek stránovský, náležející nyní Valdštejnům, dostal prý Štyrsa, účastník vraždy na sv. Václavu spáchané, za odměnu od Boleslava, ale země pohltila jej na místě, jemuž lid říká „Čertova stráň“.

Na to sestoupili jsme do Bezděčína a po dlouhé rovné silnici do Mladé Boleslavi, města s nádražím. Mladá Boleslav jest královské krajské město na vysokém skalním ostrohu nad levým břehem jizery a dělí se na staré a nové město a na předměstí „Pták“ a „Podolec“. Ve městě jest okresní hejtmanství a soud, vyšší městské gymnasium Piaristů a mnohé továrny, mezi nimi též plynárna. Na starém městěje bývalý hrad boleslavský, v 10. století založený na příkrém skalisku a jest lemován starobylou hradbou, nyní jsou z něho kasárny. Na své procházce městem zašli jsme na polévku a byli jsme odvedeni odtud průchodem „Na bašty“ mylně Templářským domem zvané. Dovnitř na krásnou gotickou síň podívati jsme se nemohli, jelikož nebylo lze dostati klíčů. Za to užili jsme překrásné vyhlídky do údolí řeky Jizery. Neméně pozoruhodna jest bývalá radnice, nyní krajský soud o dvou vysokých věžích, jednou kulatou, druhou čtverhrannou. Děkanský kostel P Marie jest stavba gotická ze 14. století barokem později znešvařená; zde pochován r. 1575 biskup Českých bratří Jan Augusta, náhrobek jeho zničen r. 1621. Nová městská školní budova pro městský úřad, divadlo, spořitelna, gymnasium a dívčí škola. Mladá Boleslav vystavěna byla r. 995 za krále Boleslava II. slavné paměti co župní hrad. Mladá Boleslav držela se strany husitské, později stala se hlavním sídlem jednoty bratrské. Ve válce 30tileté bylo město r. 1631 od císařských a r. 1640 od Švédů vypáleno. Po krátké poradě a hádce, v níž já navrhoval v Boleslavi zůstati a vyjíti si na zříceninu hradu Michalovic as půl hodiny od města vzdálenou, poněvadž pak páni spolucestující proti tomu protestovali, vydali jsme se na další cestu. Kol krásné zahrady hospodářské šli jsme po své silnici, kterou jsme poznali dle telegrafu, dále do Kosmonos, městyse s pěkným zámkem a parkem hraběte Černína z Chudenic a filiálku ústavu pro choromyslné. Světoznámá jest též kosmonosská továrna na tiskání látek bavlněných, jež zaujímá v rakouském průmyslu tiskařském první místo, zaměstnáno tu průměrně přes 1000 dělníků, kteří do roka na 15 lisech 14 až 16 millionů metrů potisknutého zboží vyrábějí. Zboží vyváží se odtud do celé Evropy a i do Ameriky. Na cestě do Kosmonos viděti bylo na pravém břehu Jizery krásnou zříceninu Michalovice, které jsou památny svou kulatou hlídkou, bleskem ve dví roztrženou a silně šikmo nachýlenou, které lid „Putná“ říká. Do Chudoples jdeme touže cestou a spatřili jsme na této cestě rozsáhlou a velkolepou zříceninu Zvířetice. Zvířetice založeny byly na začátku 12tého století. Hrad byl obydlen až do roku 1700, avšak r. 1720 bleskem zapálen vyhořel a od té doby zůstal v rozvalinách. Z Chudoples přišli jsme do Trenčína a kol Bakova přes 2 tratě do Veselé. Týž osud, který nás dne předešlého pronásledoval, stihl nás i dnes a my musili jsme chtě nechtě opět spáti tentokráte ve společnosti koní. Tyto noclehy prospívaly ne tak našemu pohodlí jako naší kapse.

Ráno dne 20. července dali jsme se na další cestu, která měla však velmi mnoho zastávek, neboť Lukavskému udělaly se na nohou puchýře, které dlouho pochod náš zdržovaly. Na pravé straně vypínají se zříceniny hradu Valečova se čtyřhrannou věží, a jenž vytesán je částečně v pískové skále, na které spočívá. Nedaleko Valečova leží zdaleka viditelná čedičová kupa zvaná Mužský nad vesnicí téhož jména. Temene 464 m nad hladinou mořskou jsme nedostoupili, já však vystoupil tam, když jsem byl v krajině této na prázdninách. Odtud jest rozhled velkolepý na všechny strany. Jest zde též pomník z r. 1866. Divoce rozerván a pokryt bujnými lesy upomíná na slavné skalní skupiny adršpašské a teplické. Za nedlouho vešli jsme do města Mnichova Hradiště s okres. hejtmanstvím a soudem. V chrámě sv. Anny pochován Albrecht z Valdštejna, kterážto hrabata mají v městě zámek s pěkným parkem. O něco dále na západ leží Klášter, který’ se nám hustým kouřem prozradil. U Mnichova Hradiště setkali se 25. června r. 1866 Rakušané pod hrabětem Clamem Gallasem s vojskem pruským pod jenerálem Schölerem. Boj skončil ústupem Rakušanů přes Kněžmost na Jičín. Nedaleko Kláštera stojí krásný pomník z litiny věnovaný vojínům zde padlým. Z Mnichova Hradiště šli jsme polní cestou k vesnici Hoškovicím. V levo mezi stromy prokmitala dobře mi známá ves Loukov a na vrchu Loukovec. Kol Honsoba a pěkného kostelíčka na vrchu na naší silnici a po této kol Boud do Březiny. Na silnici bylo Ize spatřiti krásné a velkolepé Trosky, ovšem že v mlze a se strany ztěží k poznání a mnohem jasněji krásný zámek Sychrov. Další cestou jdeme kol Dařenic sestávající z cukrovaru, škrobárny a dvora, kdež jsem u p. Pelanta prázdniny r. 1890 strávil. Na levé straně na vrchu za Jizerou vypíná se pěkný zámek svijanský. Kol nádraží Svijanopodolského a po dvou mostech vedoucích přes Jizeru podél jiných 2 mostů železničních vejdeme do Podolí a za nedlouho do Příšovic, We jsme jedli první hrušky darované tam česavším rolníkem. Skrze vesnici Přepeře před polednem přišli jsme do města Turnova kol vzdáleného nádraží. Město Turnov leží v krásné a zdravé poloze na obou březích jizery, se sídlem okresn. hejtmanství a okresního soudu, záložny a četných českých spolků. Z ústavů dobročinných viděli jsme nemocnici a rozsáhlý sirotčinec, nadáním stavitelského rady Fr. Skály ze Solnohradu, rodáka turnovského, zřízený. V městě jest mnoho továren, velký vývoz obilí, potravin, drahokamů, výrobků zlatnických a provaznických. Radnice jest rozsáhlá, v domě záloženském jest divadlo. Dosud jest tu několik brusíren na drahokamy, ač toto řemeslo, jež dříve až na 600 osob zaměstnávalo, jest nyní v úpadku. Největší z těchto brusíren jest brusírna na diamanty a jiné drahokamy p. Františka Krause, známá nám z jubilejní výstavy. Turnov jest rodištěm Fr. Durycha a Ant. Marka.

Bylo po poledni, když přes Jizerský most vešli jsme do města. Koupivše si každý zásobu potravin, šli jsme do hotelu Patočkova při sklenici piva to snísti. Tam byli jsme odporučeni spolkem českých turistů. Nyní nastala válečná porada, kdo půjde vyjednati nocleh. Zde poznal jsem na štěstí dosti záhy, že Lukavský je člověkem bez činu a že nám na cestě jen překážeti bude. Vyjednav tedy nocleh sám, odnesl jsem naše zavazadla do pokoje. Na to vydali jsme se Jičínskou ulicí a údolím Libuňky k vesnici Pelešanům. Na pravo na vrchu vyčnívá neobyčejného tvaru skála, již říkají „Hlavatice“. Překročivše úzkou řeku Libuňku, počali jsme stoupati do vrchu po stráni a za nedlouho vstoupili jsme do obory, u níž dvéře samy se zavíraly, by zvěř nevyběhla. V oboře bylo množství hub a celá pole borůvek. Velmi milý byl chládek pod obrovskými smrky a jedlemi a my příjemně naladěni stoupali lesní pohodlnou stezkou k Valdštejnu kol pěkných skupin skalních. V jedné z nich jest úzký nízký sklep, dosti hluboký, na jehož konci ve výklenku spočívá socha ukřižovaného Krista, zakryta obrázky, jež zde zbožní poutníci nechávají. Za nedlouho dostoupili jsme prvních zdí hradních velmi strmých a po vysokém kamenném mostě sochami českých světců v nadživotní velikosti ozdobeném vcházíme do prostranného nádvoří, kol dokola nízkou zdí hraženého, kde nás přivítali silným štěkotem hradní psi. Malý výklenek činí kapli sv. Jana Křtitele, v níž nad oltáříkem na zdi tmí se zchátralá již freska, představující sv. Jana Křtitele na poušti u pramene. Hlava světce toho jest prý věrnou podobou českého básníka Karla Hynka Máchy, ktery malíři fresky té stál prý modelem. Od kaple té vchází se po kamenném můstku s dvěma sochami světců do druhého nádvoří – nyní valdštejnské restaurace. Zde zvedá se kostelík sv. Jana Nepomuckého. Kolem celého kostelíka vede cesta ovroubena nevysokou zdí. Zdi nahrazeny jsou vysokou skalou, na níž hrad postaven, jest však zakryt obrovskými smrky. Hrad založen byl na konci třináctého století Zdeňkem z rodu Markvarticů, jenž se dle jména hradu začal psáti z Valdštejna. Za jiného držitele jeho Jindřicha z Vartemberka držán zde ve vazbě r. 1427 kníže Korybut. O něco později stal se sídlem loupeživých rytířů, na to po dvakráte dobyt a zůstal od r. 1449 ve zříceninách. Z tohoto nádvoří vešli jsme gotickou dřevěnou brankou do starého hradu. V pravém rohu od vchodu vyčnívá nad střechu kulatá vížka, v níž ještě do nedávna byly, jak patrno, schody, po nichž se vcházelo do vnitř zřícenin. Po levé ruce máme tak zvanou hladomornu, nehlubokou to jámu, ve skále vyhloubenou, kteráž dle pověsti byla hradním vězením. Cesta starého hradu vede do skály vytesanou chodbou a touto do tmavého sklepa a jiných s ním souvisících, které jsme ovšem prozkoumali. Průčelí hlavního stavení má velké gotické okno a vchod, jímž vešli jsme do zachovalého, avšak pustého vnitřku, ve čtyři pokoje s gotickými okny rozděleného. Zdi bez maleb jsou plny podpisů četných navštěvovatelů. Malou brankou vešli jsme na nádvoří se zdí s okny a střílnami. Vystoupivše po stupních, stanuli jsme na posledním skalním výběžku, kde svého času čněla mohutná hláska, jejíž stopy jsou dosud patrny Vyhlídka odtud překvapuje! Pod našima nohama rozestírá se v celé kráse a velebnosti mohutné „skalní město“, obrovská a rozlehlá to skupina skal, jež se od hradu Valdštejna táhne až ku zámku Hrubé Skále. Jsouť to útvary věru velmi zajímavé a při pohledu na ty zkamenělé divy přírody kouzlí se nám v duši ty nejrozmanitější báje a pověsti. Jednotlivé skalní balvany vyrůstají zde ze země jako ojedinělé věže, onde opět jakby se dvě skály přitulily k sobě, jinde opět vyhlíží skalní skupina jak velkolepé varhany vše v moři zeleně a v nesčetných děrách a dutinách hnízdí báječné množství kavek, jediných a velmi nepokojných obyvatel rozkošného tohoto zátiší. Jedna z nejkrásnějších skalních skupin jest „zkamenělá kapela“. Nad tímto kusem českého ráje trůní modravá silhouetta hradu Trosek, nalevo pak zvedá se proslavené naleziště drahokamů – mohutný vrch Kozákov, krásné údolí Libuňky a Jizery s městem Turnovem, Hrubá Skála, Hrubý Rohozec, Vyskeř, zámek Sychrov a pochmůrný Ještěd.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Vzpomínky z cest.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.