Eva Nedvědová

JAK ZTLOUSTNOUT DO PLAVEK ?

Líbeznice 2013

Text © Eva Nedvědová 2013

Cover Ilustration © Věra Novotná Machytková 2013 Ilustration © Filip Troníček a Amálka Novotná 2013 Ex libris © Věra Novotná Machytková 2013

ISBN 978-80-260-4489-5

Předmluva

Dalších třináct povídek vzniklo díky nápadu Jakuba Maura, který je právník se smyslem pro spravedlnost.

Po přečtení mojí první knížky ‘Najdi si své prádlo‘ mi totiž řekl:

„Slib mi, že o tom tvym muži příště napíšeš taky něco hezkýho!“

Slíbila jsem a vůbec netušila, jak to bude těžké.

A jestli se mi to podařilo, můžete posoudit vy, milí čtenáři.

Když se vám bude chtít!

Obsah

Modrá agáve

Smím prosit…?

Jak ti dupou králíci?

Kolik ř e č í umíš, tolikrát jsi…!

Nejrychlejší spermie

Ztracená spojka

MI-LU-JU T Ě !

Moje tetování

Aká matka, taká Katka!

Kondom

Zavolám si asisten č ní službu

Jak ztloustnout do plavek?

Jsem nepou č itelná

Modrá agáve

Můj muž nadšeně vyprávěl svým kolegům, jak pijí Mexičané z malých kameninových džbánečků práskanou tequilu a pro názornost se pokoušel o totéž s pivní lahví Corony. Nasadila jsem si na hlavu obrovské sombrero a přemýšlela, který marketingový tahoun vymyslel mexickou párty v prosinci, na ledě a v Tesla aréně.

A pak jsem zaslechla švitořit na pódiu známou moderátorku z televize:

„Protože je letošní úroda agáve velmi špatná, má první cena téměř cenu zlata! Ano přátelé, vítěz vyhrává litr zlaté tequily!“

Sice jsem neslyšela, v čem se může zvítězit, ale chtěla jsem se určitě zúčastnit.

„Chceš vyhrát?“ zeptal se můj muž a rychle opustil pánský debatní kroužek, aby mohl zjistit, o jakou soutěž půjde.

Za chvíli mě překvapil zprávičkou, že vítězem bude ten, kdo dá během dvou pokusů alespoň jeden gól profesionálnímu hokejovému brankáři. To vše samozřejmě na bruslích, se zapůjčenou hokejkou a pukem.

Nezaváhala jsem ani vteřinu.

„Tak do týdle typicky ‘mexický‘ soutěže mě stoprocentně přihlaš!“

Bruslení rozhodně nebude problém, ale hokejku jsem v ruce nikdy nedržela. Můj muž mi asi četl myšlenky a přispěchal s velmi cennou radou:

„Hokejka se drží obráceně než koště.“

* * *

V řadě proti brankáři nás stálo deset soutěžících. Vedle mě se pokoušela uchopit hokejku velmi mladá slečna, která neustále padala, přestože jsme ještě žádnou sportovní aktivitu nevyvíjeli. Několikrát jsem jí pomohla vstát, ale vždycky jenom na chvíli. Hlasitě se smála a bylo téměř jisté, že má v sobě kromě sportovního antitalentu ještě několik welcome drinků. Slečna mě přestala zajímat v okamžiku, kdy se jí konečně podařilo uchopit hokejku, kterou při svém novém pádu rozsekla čelo jednomu soutěžícímu. Ten musel být ošetřen a ze soutěže odstoupil.

Moderátorka nás před chystaným sportovním výkonem obešla s mikrofonem a položila jednotlivým soutěžícím stejnou otázku:

„Proč jste se přihlásili do této soutěže?“

Sedm rádoby hokejistů-mužů, odpovědělo téměř shodně:

„Chceme si vyzkoušet, jaké to je prorazit profesionálního hokejového brankáře, protože si chodíme zahrát třikrát týdně hokej od naší firmy a jsme opravdu dobří.“

Tak tohle jsem zrovna nepotřebovala slyšet… Brankář v plné výzbroji a výstroji se ani nepohnul, ale měla jsem pocit, že při slovech posledního chvástala, se přes svůj zamřížovaný obličej usmál.

Nesportovní a společensky unavená slečna vesele odpověděla, že ji do soutěže přihlásili kolegové.

„A proč jste se do soutěže přihlásila vy?“ zeptala se mě moderátorka jako poslední.

Zvedla jsem hokejku nad hlavu a zakřičela směrem k publiku:

„Protože chci vyhrát litr zlatý tequily!“

Brankář se zvědavě otočil, moderátorka popřála všem soutěžícím hodně štěstí a diváci nás povzbudili svým potleskem.

Ti, kteří chodili hrát třikrát v týdnu firemní hokej, si ani neškrtli. Brankář jejich první pokusy vychytal s naprostou samozřejmostí. Slečna to po svém pádu při rozjezdu vzdala a já tak dostala možnost vyniknout jako poslední.

Rozjela jsem se moc rychle a okamžitě zjistila, jak těžké je udržet puk na kluzkém ledu u hokejky. Puk mě nejdřív přinutil vykroužit několik efektních osmiček přímo před brankářem a pak…, pak se mi najednou k hokejce doslova přilepil. Joj! Rozjela jsem se ve velkém stylu a ani vteřinu nezaváhala, napřáhla jsem hokejku na puk, nezabrzdila… a následně srazila branku i s brankářem. Asi sto dvacet kilo živé váhy v plné výstroji nade mnou udělalo duchapřítomně klik… a přes mříže na brankářově obličeji jsem zaslechla:

„Křehulko, žijete?“

„Kde je puk?“ zeptala jsem se.

Viditelně si oddychl, pomohl mi vstát a zašeptal:

„Příště miřte přímo doprostřed branky a… tequila je vaše.“

Druhé kolo proběhlo podobně, jako to první. Branku profesionálnímu brankáři nikdo nedal. Tedy, kromě mě.

Ještě se ti firemní hokejisté musí opravdu hodně učit! Copak nevědí, že mají pukem mířit přímo doprostřed branky?

A potom mě můj muž pyšně popostrčil směrem k pódiu, kde moderátorka právě říkala:

„První místo a litr zlaté tequily vyhrává…“

Smím prosit…?

„Přihlásil jsem nás do tanečních pro dospělé,“ překvapil mě svým sdělením u nedělního oběda můj muž.

„Jak tě to napadlo?“

„Začalo mě prostě štvát, že neumíme pořádně tancovat.“

„Aha, tak to jo. A máš nutkavý pocit, že to budeme ještě někdy potřebovat?“

„Co ty víš, třeba jo.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jak ztloustnout do plavek.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.