Pavel Houser

HAVRANI

Pavel Houser

HAVRANI

TRITON

© Pavel Houser, 2004

© TRITON, 2004

Illustrations © Milan Fibiger, 2004

Cover © Eva Filgasová, 2004

Vydalo Nakladatelství TRITON, s. r. o.,

Vykáňská 5, 100 00 Praha 10,

www.triton-books.cz

ISBN 80-7254-506-X

OBSAH

HAVRANÍ DOMINO

KLOKOTÁNÍ ČERNÉHO MRAČNA

JAKOU CENU MÁ HAVRAN?

HAVRANÍ PIVO

TAK PRAVIL EDGAR ALLAN POE

CHVÁLA KRKAVCŮ

HAVRANI A POTOPA SVĚTA

HAVRAN A LIŠKA

ÚTOK NA HAVRANÍ INTELEKT

CO KDYŽ SE NÁM O HAVRANECH ZDÁ?

HAVRANI LIDSKÉ ŘEČI ROZUMÍ

VRANÍ DIALEKTY

NESEM VÁM MRTVOLU, POSLOUCHEJTE

TOLKIENOVSKÉ PARADOXY

HAVRANÍ HUMOR

HAVRANÍ PSYCHOANALÝZA

Kdo je připravený setkat se tváří v tvář scénám jakoby uprchlým z Hitchcockova filmu Ptáci, respektive ze stejnojmenné povídkové předlohy Daphne du Maurier?

Zřejmě nejpůsobivější je samotný vznik statisícových havraních hejn, postupné slétávání menších skupinek. Hejna černých ptáků se stále zvětšují, posedávají na stromech či komínech, zvedají se, chvíli krouží vzduchem, spojují se s dalšími hejny, nabalují je na sebe jako sněhová koule valící se po svahu.

Stmívá se - v zimě přichází soumrak brzy. Pak havrani vstupují na scénu v celé své kráse. V určitý okamžik dokáží černá křídla dokonale zakrýt potemnělou, ještě ale trochu modrou oblohu. Let sta tisíců havranů probíhá chvíli nehlučně, pak jeden zakráká a přidávají se i ostatní ptáci.

A to je teprve začátek příběhu. Edgar Allan Poe či vládce severských bohů Odin by mohli vyprávět…

Úvodní diagnóza: Vznik posedlosti

Na jakémsi vcelku nudném večírku někdy v roce 1998 se mi do rukou dostal magazín Lidových novin, nudný stejně jako samotný večírek. Pak jsem ale přece jenom narazil na materiál, který dokázal upoutat mou pozornost. Redaktorka tohoto periodika Alena Plavcová popsala v článku nazvaném Krá! Kroá! statisícová hejna havranů nocující v oblasti Kralup a Veltrus.

Představa je to samozřejmě jako vystřižená z hororu Ptáci. Když k tomu připočteme, že havrani se podle článku živili psími výkaly a nocoviště dokázali zpustošit tak, že místo připomínalo spíše smetiště, má dekadentní duše zajásala. Název Veltrusy náhle získal nový rozměr a obdobně havranocentrická etymologie se začala vnucovat i v případě Kralup (třebaže zde to téměř jistě není „věcně“ oprávněné, jak ještě zjistíte dále).

Jako by to nestačilo, v textu článku jsem narazil také na zmínku o tom, jak jsou havrani a krkavci schopní se naučit počítat, jak pijí pivo, eventuálně podobně jako pes brání svého pána. Moudří, elegantní, po všech stránkách fascinující ptáci!

Někdy stačí drobný podnět, aby se do té doby pouze latentně existující psychická porucha vyjevila v celé své kráse. Totéž potkalo před více než pěti lety i mne. Od zrodu této obsedantní posedlosti pak začaly mé cesty havraními stezkami, spojené se shromažďováním dalších materiálů o těch černých potvorách; během výprav ve znamení zobáku a pařátu (ať už vedly reálnými krajinami, nebo se odehrávaly na stránkách knih) mě doprovázeli především Stanislava Kučová a David Jeřábek, jimž je také věnována tato kniha. Kromě nich mi s tématem samozřejmě pomohla i celá řada dalších havranologů, které bezohledně opomenu. Taktéž lidi, kteří mi při psaní přímo či nepřímo překáželi, neuvádím - výčet by to byl totiž příliš dlouhý.

Nakonec jsem dospěl k závěru - a tato kniha se pokouší o důkaz příslušné teze –, že havraní stopa prochází úplně všude, stvořením světa počínaje a heraldikou konče. Doklady aktivit havranů jsou snad poněkud nesoustavné a přelétavé, podobně těkavý bude tedy možná i následující text.

Má vlastní havraní posedlost se zatím utěšeně rozvíjí. Tyto řádky píšu ve druhé polovině října. Před dvěma dny mi začaly docházet zprávy o tom, že havrani opět míří do Prahy a agenti je zde již zpozorovali. Dnes jsem je konečně viděl i u svého domova na bohnickém sídlišti. Je na čase slavit, po roce opět přišel vranovrat!

Havrani nad mou hlavou

S tisícem křídel

Přiletěli za mnou

Sedají si na můj šat

Havránci nad mou hlavou

V zimní závěji

Černým peřím

Budou mě hřát

Pavel Houser,

pavel.houser@centrum.cz

HAVRANÍ DOMINO

Havrani k nám přilétají v říjnu a odlétají obvykle v průběhu března. Možná se vám však poštěstilo u nás zahlédnout nějakého havrana během léta. Není zde nějaký rozpor? Kupodivu není.

Havrani skutečně žijí v menším množství v našich zemích i přes léto. Vtip je však v tom, že to nejsou ti samí ptáci jako tuzemská zimní havraní odrůda. Naši letní havrani odlétají totiž v průběhu října (záleží samozřejmě na tom, jak se zrovna vyvíjí počasí) k jihu do Středomoří, Německa či Francie. Následuje jakési havraní domino, v rámci kterého se uvolněné místo zaplní havrany ze severu či východu - Polska, Ruska a z Pobaltí.

Tah havranů se uskutečňuje v menších hejnech, houfování do stotisícových mračen nastává až během zimních sletů na nocovištích.

Chvála výletů

K havraním nocovištím v oblasti Kralup lze dorazit vlakem, ale třeba i pěším výletem z hlavního města (přibližně 25 km z Tróje nebo z bohnického sídliště). Cesta po pravém břehu řeky vede navíc kolem několika velmi zajímavých lokalit. Za Řeží se nachází Větrušická rokle s příkrými spilitovými skalami a teplomilnou stepní vegetací; velmi půvabná stezka vede mezi Řeží a Libčicemi podél Vltavy po úzké říční navigaci. Nad Vltavou lze kromě běžných vodních ptáků často potkat kormorány, vzácněji také volavky; ve Větrušické rokli žije i výr velký - výlet za havrany lze tedy spojit se vskutku komplexním ornitologickým zážitkem.

Mimochodem: Náš havran je snad v jistém ohledu kormoránům příbuzný. Pojmenování „kormorán“ totiž údajně znamená mořský havran. Francouzské slovo „cormoran“ totiž pochází z latinského corvus-havran a mare-mořský.

Pokud návštěvník preferuje cestu po levém břehu Vltavy, může zase zhlédnout celou řadu historických památek či alespoň historicky významných míst - Levý Hradec (někdy pokládán za původní sídlo Přemyslovců, odkud se až za Bořivoje přemístili do Prahy), nejstarší dochovaný kostel v Čechách v Budči (rotundu sv. Petra dal kníže Spytihněv postavit už kolem roku 900), vrch Řivnáč (podle něj se jmenuje jedna kultura pozdní doby kamenné - eneolitu) či Tursko (zdejší mohyla na pahorku zvaném Krliš je spojována s pověstí o lucké válce - nedaleko místa měla být svedena bitva, v níž Přemyslovci za Neklana porazili Lučany a samotná mohyla je pak podle legendy hrobem padlého velitele vítězné armády Tyra, v jiné verzi Čestmíra).

Na sever od Kralup stojí za pozornost snad ještě zámek v Nelahozevsi (nedaleko jednoho z havraních hnízdišť), sochy a pavilony ve veltruském parku a samozřejmě také celonárodní turistická atrakce Říp (z Kralup cca 25 km).

KLOKOTÁNÍ ČERNÉHO MRAČNA

Zřejmě nejpůsobivější je samotný vznik statisícových havraních hejn, postupné slétávání menších skupinek. Hejna černých ptáků se stále zvětšují, posedávají na stromech či komínech, zvedají se, chvíli krouží vzduchem, spojují se s dalšími hejny, nabalují je na sebe jako sněhová koule valící se po svahu.

Stmívá se - v zimě přichází soumrak brzy. (Krátce po příletu havranů končí letní čas a soumrak se přiblíží ještě o jednu celou hodinu.) Pak havrani vstupují na scénu v celé své kráse. V určitý okamžik dokáží černá křídla dokonale zakrýt potemnělou, ještě ale trochu modrou oblohu. Let sta tisíců havranů probíhá chvíli nehlučně, pak většinou jeden zakráká a přidávají se i ostatní ptáci. Hejno se neustále přeskupuje; někomu může připomenout podivný tanec, jinému kypící mrak, nelze se ubránit ani otázce týkající se matematického popisu tohoto možná chaotického a možná podivně pravidelného klokotání. Buď jak buď, v případě sletu havranů se ale jedná o mimořádně silný estetický zážitek.

„Je to živelná dynamika bouře, valícího se kouře, vodních vírů, chumelenice, lijáku.“ (David Storch: Havraní rituály, Vesmír 74 384/1995)

Po příletu na „finální“ nocoviště se havrani obvykle rychle ukládají ke spánku. Ještě trochu hádky o to, kdo obsadí jakou větev, snad to nějak souvisí s hodnostní pozicí v havraní hierarchii. Za chvíli krákorání utichne a ptáci usnou.

Havrani jsou však plaší a nervózní, takže hlučnější návštěvník je dokáže snadno vyrušit. Tehdy se několik havranů vytrhne ze spánku, vzlétnou a často strhnou i větší skupinku. Následuje dominový efekt, probuzení ptáci budí spící druhy, havrani se přesouvají a nějaký čas trvá, než se opět usadí. Nervóznější jedinci takhle podle všeho občas spustí i poplachy falešné. Naproti tomu se nocující havrani dokáží snadno adaptovat třeba na nedalekou trať a nenechají se nijak rozptylovat hlukem projíždějících vlaků. Jak vyplyne z dalšího textu, havrani mají k železnici vůbec kladný vztah. Ani kolem projíždějící automobily havranům podle všeho nevadí, alespoň pokud je od spících ptáků odděluje určitá „bezpečná vzdálenost“.

JAKOU CENU MÁ HAVRAN?

Kolik byste byli ochotni zaplatit za jednoho statného havrana? Můj odhad je 20 haléřů, nikoliv však těch nedávno zrušených, ale v podstatně tvrdší měně.

K odhadu havraní ceny jsem došel jednoduše. Slovo havran představovalo totiž mj. také lidový název pro rakousko-uherský 20haléř, ražený ve válečných letech 1915-1918 ze železa. Přezdívka se odvozovala z toho, že mince z nepříliš ušlechtilého kovu v oběhu rychle černala.

Zdroj: Zdeněk Petráň, Pavel Radoměřský: Encyklopedie české numismatiky, Libri, Praha, 1996

Kde u nás najdeme havraní nocoviště?

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Havrani.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.