Šumava – Jelení Vrchy
Hirschbergen – Hiršperky

© MVDr. Karel Petráš, 2006

Fotografie autor, archiv autora a sbírka Jihočeského muzea v Českých Budějovicích

Úprava textu: Jiřina Čechová

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být rozmnožována a rozšiřována jakýmkoli způsobem bez předchozího písemného svolení nakladatele.

První vydání, 2011

Převod do elektronické podoby Petr Řepík

Vydalo nakladatelství KOPP,

Šumavská 3, 370 01 České Budějovice,

tel.: 386 460 474,

e-mail: knihy@kopp.cz;

Internet: www.kopp.cz

ISBN 978-80-7232-422-4

Úvod

Jelení Vrchy jsem poznal jako chlapec, který se chtěl jednou stát lesníkem. Život ale vede kroky úplně jinak a neohlíží se na sny chlapce.

Tenkrát celá horská ves stála se všemi horskými chalupami, políčky a tarasy, voněla venkovem a hlasy lidí a zvířat. Tehdy jsem si říkal, že jednou, až budu dospělý, nechci žít nikde jinde než tam, kde údolí končí. Sen se mi nikdy neuskutečnil a domov mám na opačném konci Šumavy. Ten můj velký chlapecký sen realizoval až můj syn, který zde našel svůj domov. Domov, v němž byl ale šťastný příliš krátce na to, aby mohl naše společné sny uskutečnit.

Proto mu opožděně, ale ve vzpomínkách, věnuji tuto malou publikaci kraje, který miloval.

autor

Podzim roku 1946

Podzim roku 1946 byl opět podzimem, který rozdával kolem sebe barevnou krásu. Jelenské údolí se rozzářilo škálou barev od žluté až po karmínově červenou. Vřesoviště polil barvou fialovou a červenými korálky jeřabin vábil k ochutnání. Celým údolím stoupala vůně tlejícího listí.

Něco ale v Jelenském údolí schází. Byla to vůně stoupajícího kouře smolného dřeva z komínů chalup, a ta se vždy mísila s vůní podzimu a dávala celé horské kotlině atmosféru pohody a Božího klidu.

Po 153 letech je Jelenské údolí opět od lidí opuštěné. Zůstaly zde stát pouze domy bez svých obyvatel, osiřely louky a pole, nekonala se podzimní pastva dobytka, neštěkají psi. Krásný podzim byl tentokrát velmi smutný.

Pojďme vyprávěním zabloudit do dávné historie této horské vísky, která se již nikdy neobnoví a kde se již nikdy nebude opakovat dávný život zde již dožitý.

Jelení smyk (foto J. Seidl)

Hiršperky – Jelení Vrchy v drobné historii

Název Jelení Vrchy – Hiršperky má původ jednak od výskytu jelení zvěře, která měla v této horské oblasti silně vyvinuté paroží a žili zde jedni z nejsilnějších jelenů ze všech šumavských knížecích revírů. Ještě v době 18. století byla hlavní činnost na knížecích panstvích zaměřena na myslivost a lov. Loveni byli hlavně jeleni a srnčí zvěř, tetřev, jeřábek a velké šelmy (medvěd, vlk a rys). Péče o les byla až druhořadá. Druhý důvod pro název pochází od Jeleního potoka, který celým rozsáhlým údolím protéká a vlévá se v dolní části obce do Jezerního potoka.

První snaha o osídlení tohoto území byla již v roce 1728 v tak zvaném Joklově lese (Jokeswald). Byl to levý břeh a jižní svah nad Jelením potokem. Lesní knížecí úřad vznesl proti této kolonizaci území značné námitky, protože by byl silně ohrožen knížecí lov nejsilnější trofejní zvěře.

Totéž záporné stanovisko se opakovalo ještě v roce 1755, kdy o osídlení údolí Jeleního potoka měli zájem místní lidé z obcí Bělá (Pargfried) a Nové Pece (Neuofen).

K osídlení došlo až tehdy, kdy ing. Josef Rosenauer (*1735 – †1804) dovedl svůj plavební kanál, tehdy zvaný Vídeňský (později označován jako Starý kanál), až k místu budoucí obce Jelení Vrchy. To je již konec 18. století, kdy se změnily názory na les a na hodnotu dřeva v něm. Dřevo doposud mělo nulovou hodnotu způsobenou nedostupností dopravních cest. Zásluhou plavebního kanálu (jako vodní cesty), znamenalo dřevo významný obchodní artikl a vydatný finanční příjem do knížecí pokladny. Uvědomuje si to i kníže Josef II. Jan ze Schwarzenbergu a povoluje na konci kanálu výstavbu prvních dřevařských domků.

Lze říci, že rok 1793 je rokem vzniku obce. Jednalo se o stavby velmi jednoduché a sloužily k přespání prvních dřevorubců. Tyto dřevěné stavby zde sloužily po dobu třech roků a některé byly později přestavěny k trvalému bydlení. Na těchto provizorních srubových stavbách byla později postavena i myslivna. Později sloužila jako hájnice a do dnešních dnů stojí na počátku Starého kanálu.

Jelení Vrchy – pohled od Jeleního potoka

Jelení Vrchy – žně

Čtrnáctého května 1796 bylo knížecí správou přiděleno pět míst pro stavbu chalup k trvalému bydlení. První kolonisté v „čistém lese“ na pravém břehu Jeleního potoka byli: Bartl Binder, Johann Graf, Michl Schlorhaufer mladší a starší, Anton Schinko. Roku 1799 se již staví na jižních svazích nad Jelením potokem dalších 15 domků pro rodiny dřevařů. Jedním z dosídlenců je i Lorenz Saumer, který v prvopočátcích vzniku obce postavil většinu dřevěných chalup a v roce 1812 postavil u cesty z Janovy pily do Hiršperků též kamennou kapličku. Nezůstal jen u jedné. Další kamennou kapličku postavil na rozhraní s katastrem obce Ovesné rovněž u cesty na Hiršperky, ale bohužel se nezachovala. Začátkem 19. století již na Hiršperkách stojí přes 20 domků trvale žijících obyvatel. Počet obyvatel a domů stále rostl a podle přesných statistických údajů z roku 1930 mají Hiršperky 36 domů a 254 obyvatel. V roce 1945 již 38 domů a 234 obyvatel.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Šumava – Jelení Vrchy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.