Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Zuzana Pospíšilová

O broučcích

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5156. publikaci

Ilustrace Mgr. Cecílie Černochová (www.cilia.wz.cz)
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a elektronická verze Antonín Plicka
Návrh a realizace obálky Antonín Plicka
Počet stran 80
Vydání 1., 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Illustration © Cecílie Černochová

ISBN 978-80-247-4605-0

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8494-6 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8495-3 (ve formátu EPUB)

Adámek a obrázková knížka

Když na louce číst si chtěly,

děti knížku zapomněly.

Brouček Adam na ni koukal,

vesele si něco broukal.

Chtěl podniknout procházku

do těch krásných obrázků.

Nejdřív zašel Adámek

cestou rovnou na zámek.

„Zámek by se mohl hodit!“

Chce princeznu vysvobodit,

ale král se jen smál.

Zavrtěl se na trůnu,

z hlavy sundal korunu.

„Chybí mi to potěšení,

princezna tu ale není!

Tomu, kdo ji přivede,

moc dobře se povede!

Jsem už sice hodně starý,

mám však velmi vzácné dary.“

Brouček dostal hnedle nápad,

z knížky ven se začal drápat.

„Vždyť by mohla beruška

být králova dceruška!“

Přivedl ji tedy králi.

Při té slávě cvrčci hráli,

pan král s chutí z trůnu vstal,

uspořádal velký bál.

Jedli, pili, hodovali,

smáli se a tancovali.

Král pak podal Adámkovi

svůj plášť téměř jako nový.

„Není to plášť ledajaký!

Ten, kdo věří na zázraky,

tomu plní všechna přání

od večera do svítání.“

Adámek se zaradoval,

za vzácný dar poděkoval

a pak rychle utíkal,

nejspíš o pár stránek dál!

Jak Alan s Alešem uspořádali závod

Viděl Alan Aleše,

jak si sedí na střeše.

Za komínem sedí sám

a přitom je zadumán.

„Na co myslíš, Alešku?“

„Chci si sednout na blešku,

pak ve skoku vysokém

závodit chci s koníkem.“

„Tak to bude závod skvělý!

Připravím ho na neděli.

Když spravíme staré hřiště,

může tam být doskočiště.“

Alan křikl na Aleše:

„Půjdeme to říci bleše!“

Blecha v dobré náladě

trénuje hned v zahradě.

Broučkům řekla: „Souhlasím!

Sousedkám to rozhlásím,

aby se šly podívat.

Soupeři chci lekci dát!“

Potom zašli za koníkem,

jestli chce být závodníkem.

Koník výzvě neodolá,

těší se, že blechu zdolá.

V neděli už každý spěchá.

Luční koník, ba i blecha

k závodu jsou připraveni.

Může začít představení.

Dobrý odraz, hop a skok,

koník skočil přes potok.

Aleš blechu osedlal

a vyskočil výš i dál.

Obecenstvo tleská, jásá,

že to byla vážně krása.

Samým štěstím blecha pláče,

od té doby stále skáče.

Bohouš a Břéťa u doktora

Pod voňavou starou lípou

dva broučkové dříví štípou.

Chystají se na zimu,

štípou dříví z modřínu.

Při práci si zpívají,

třísky do řad rovnají.

Při posledním polínku

píchlo Břéťu v kolínku.

Bohouš volá: „Žádný strach!

Vyloupnu teď z lusku hrách.

Sedneš si jak do kočáru,

odtáhnu tě, vždyť mám páru!“

Jak o závod s Břéťou běží,

popadá dech jenom stěží,

rychle chvátá k doktorovi,

čeká, co jim na to poví.

Doktor Břéťu prohlíží,

hledá zdroj těch obtíží.

Když se ale kouknul zblízka,

ihned křičí: „Je to tříska!“

Pak si zašel pro pinzetu,

tříska je pryč v cukuletu.

Břéťa, Bohouš, oba svorně

poděkují za to vzorně.

Na zpáteční cestě jdou

oba pěšky, po nohou.

Pískají si zvesela

cestou kolem kostela,

když vtom Bohouš k zemi padá,

pod nohama malá kláda.

Dříve si jí všimnout měl,

bohužel ji neviděl.

Skučí, pláče, naříká!

Břéťa za ním utíká.

Naloží ho na své krovky,

uběhne s ním metrů stovky,

než dorazí k doktorovi.

Po prohlídce hned jim poví:

„Za pár týdnů budeš fit,

do té doby nechodit!“

Nožička to byla pravá,

doktor na ni sádru dává.

Bohouše ta sádra tíží,

nechodí a jen se plíží.

Doma se pak broučci smáli,

na dnešní den vzpomínali.

Jak Cyril s Cecilem vysvobodili sluníčko

Jednou Cyril s Cecilem

vyšli si ven omylem.

Ve snu se jim totiž zdálo,

že už venku pučí jaro.

„Proč nás všechno studí, zebe?

Proč je tolik šedé nebe?

Proč tu žádné kytičky

nezpívají písničky?

Řekni mi to, jestli víš.

Kde má slunce svoji skrýš?“

ptá se Cyril, kroutí hlavou.

„Nebe nemá barvu zdravou!

Myslím, že mu slunce schází.

Teď je v nebi plno sazí.“

Cecil, když se zamyslel,

okamžitě vymyslel:

„Půjdem spolu slunce hledat,

ať ho potom můžem předat

do nebe, kam správně patří.“

Hledají ho oba bratři,

slunce ale nikde není.

„To je tedy nadělení.

Kdo vyhladí v nebi stíny?

Kdo zažene zbytky zimy?“

Náhle ovšem u rybníka

úpěnlivě někdo vzlyká.

Slunce jako skleněné

pod ledem je vězněné.

Honem velký kámen vzali,

na hladinu hned ho svalí,

až se ozve zapraskání.

Slunce nemá chvíli stání,

hned se žene dírou ven,

chce udělat slunný den.

Broučkům rychle děkovalo,

že se to tak dobře stalo,

že ho z ledu zachránili,

zpět do nebe navrátili.

Potom hezky teple hřálo,

všechno dole pošimralo.

Pak už během malé chvilky

pějí ptáci jarní trylky

a též první kytičky

vystrkují hlavičky.

Cyril, Cecil, oba dva,

splnili si přání svá.

Chtěli totiž, ať je jaro,

a to se teď právě stalo!

Jak brouček Daniel usmířil Davida s Dominikem

Dnes si brouček Daniel

na procházku vyjít chtěl.

Chtěl si totiž práci dát

a myšlenky urovnat.

Po pěšince vítr vál

a on tiše rozjímal,

když ho náhle vyrušilo

něco! Ale co to bylo?

Šramocení? Ševelení?

Do trávy však vidět není!

Dan vylezl po řebříčku,

v jeho květu na krajíčku

do všech stran se rozhlížel,

opět však nic neviděl.

Zato hádky, tahanice

sílí stále čím dál více.

Breptání a broukání

Danovi strach nahání.

Sebral zbylou odvahu,

podíval se ze svahu

a tam David s Dominikem

hádali se, teď už s křikem.

„To snad ani možné není,

zastavte to švitoření!“

rozzlobil se Daniel.

„To jsem ještě neviděl!

Nic lepšího neznáte?

Proč se vlastně hádáte?“

Brouček David klopí zrak

a Dominik taky tak.

Pak však začal vyprávět:

„Je to lhář, co nezná svět!

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy O broučcích.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.