Maharal (Rabi Löw)

STEZKA NÁVRATU

Výběr z knihy Netivot olam

Edice Sifrej Maharal, svazek II. Vydalo nakladatelství P3K v Praze v roce 2007. Z hebrejského originálu Netivot olam z roku 1595 (reprint z roku 1980) přeložil a komentáře doplnil Jan Divecký. Odpovědný redaktor Petr Karas. Jazyková redakce Kateřina Dejmalová. Grafická úprava a zlom Karel Kupka. První vydání.

Aktuální informace o knihách nakladatelství P3K najdete na stránce www.p3k.cz (e-mail: info@p3k.cz)

Kniha vychází s přispěním Nadace Židovské obce v Praze a Joint Distribution Committee.

Zdroj hebrejských textů v knize: Mechon Mamre.

© Nakladatelství P3K, 2007, 2012

ISBN 978-80-903587-7-5 (tištěná kniha)

ISBN 978-80-87186-62-6 (eKniha – epub)

ISBN 978-80-87186-63-3 (eKniha – mobi)

PŘEDMLUVA

Maharalova kniha Netivot olam vyšla poprvé v roce 5355 od stvoření světa, čili v roce 1595 (Encyklopedia Judaica uvádí 1596) občanského letopočtu. Ústředním tématem knihy je Maharalovo vnímání etiky lidského konání, podložené citáty z Tanachu a Talmudu. Maharal knihu rozdělil do třiceti tří stezek, z nichž jsme pro české vydání vybrali reprezentativní ukázky ze čtyř stezek (služby, dobrodiní, štědrosti a pravdy) a jednu kompletní stezku – Stezku návratu.

Ve výběru jsme vycházeli z předpokladu, že otevíráme českému čtenáři „stezku“ k hlubšímu porozumění talmudické etiky a filozofie judaismu v širším kontextu myšlenkového světa rabi Löwa. Proto jsme volili stezky, které jsou svým obsahem čtenářům přístupnější a jejichž témata jsou obecně srozumitelnější. Přitom jsme nechtěli čtenáře ochudit alespoň o jednu stezku v plném znění a na doporučení rav Hartmana jsme vybrali Stezku návratu.

Při pochopení významu skutečného návratu k Bohu snáze uchopíme další Maharalovy názory a pro pokračování překladů Netivot olam chystáme klíčovou Stezku Tóry – nejrozsáhlejší, ale také nejobtížnější část knihy. Při výběru vhodných pasáží k překladu jsme mimo dílo rav Hartmana (Netiv hatšuva, 1997) s povděkem využili i knihu dalšího ze současných znalců Maharalových textů – Avrahama Kriva.

S ohledem na Maharalův literární styl, který přes veškerou hloubku nezapře jazyk šestnáctého století občanského věku, jsme originální text proložili otázkami (text uvozený značkou •) a krátkými souhrny klíčových myšlenek (text uvozený značkou →).

Při práci na překladu Stezky návratu nám významně pomáhaly komentáře a vysvětlivky, kterými nové hebrejské vydání doplnil rav Jehošua David Hartman, čestný předseda ediční rady Sifrej Maharal. Při překladu jsme v některých pasážích nadřadili srozumitelnost českého textu nad doslovným zněním hebrejského originálu, zejména v pasážích, v nichž Maharal předpokládá znalost širších tematických souvislostí. K obohacení čtenářů uvádíme v textu i vybraná klíčová slova v hebrejštině, věříme totiž, že jsou nezbytnou součástí Maharalovy filozofie a podmínkou k jejímu pochopení.

Nemáme v úmyslu čtenáře zatěžovat zmínkami o překladatelských obtížích. Jen tam, kde je to zcela nezbytné pro plnohodnotné vnímání souvislostí, uvedeme v textu vazby mezi slovy, která jsou v hebrejštině příbuzná, pro která ale máme v češtině vzdálené vzájemně nesouvisející výrazy. Například hebrejská slova CADIK, CEDEK a CEDAKA do češtiny překládáme jako světec (CADIK), spravedlnost (CEDEK) a štědrost či milodar (CEDAKA).

Pokud to bylo možné, volili jsme hebrejské varianty jmen biblických postav. Pro čtenáře, kteří jsou zvyklí na české názvosloví, uvádíme u známějších jmen při prvním užití hebrejského výrazu český ekvivalent v závorce, například Ješajahu (Izajáš). Kompletní dvojice hebrejských a českých (ekumenických) variant naleznete vzadu. Jen u jmen, která jsou nejvíce zažita, přejímáme český popis – např. kniha Mojžíšova. Pro snadnou orientaci v biblických textech používáme standardní členění textu na kapitoly a věty, občas v komprimované podobě – např. (1M 1:1–10) = První kniha Mojžíšova, 1. kapitola, věty 1 až 10.

V knize užívané zkratky knih Tanachu:

M – kniha Mojžíšova (1–5) [Tora]

Šm – kniha Samuelova (1, 2) [Šmuelova]

Ž – Žalmy [Tehilim]

Př – Přísloví [Mišlej]

Ješ – Izajáš [Ješajahu]

překladatel, redakce

A optejte se na stezky dávných časů – která je ta dobrá cesta? Vydejte se po ní a naleznete klid pro své duše. (Jirmejahu 6:16)

NETIVOT OLAM (Z MAHARALOVY PŘEDMLUVY)

Na cestě štědrosti leží život, na cestě touto stezkou není smrti. (Přísloví 12:28)

Král Šlomo (Šalomoun), autor knihy Přísloví (Mišlej), tvrdí, že je-li člověk štědrý a dává milodary (CEDAKA), získává si tím život i pro sebe, protože podstatou milodaru je poskytnutí živobytí chudému – tedy život, a odpovídající odměnou za tento dar může být opět jen život. A dále král Šlomo pokračuje: „Na cestě touto stezkou není smrti,“ protože pokud člověk kráčí stezkou štědrosti a neodchýlí se od ní ani vpravo ani vlevo, nepropadne smrti.

Proč hovoří král Šlomo jednou o životě a jednou o nesmrtelnosti? Copak se v podstatě nejedná o totéž? Důvodem zdánlivého zdvojení textu je nenápadné obohacení čtenáře o další poznání – zatímco poskytnutí živobytí zajišťuje život, nevychýlení se z přímého směru zajišťuje nesmrtelnost, protože smrt není ničím jiným než dosažením krajnosti, opuštěním „stezky života“.

Je na místě si všimnout, že v případě milodarů hovoří kniha Přísloví o široké cestě (ORACH), protože i štědrý člověk občas dá a jindy nedá chudému milodar, což ještě neznamená zřeknutí se správné cesty. K opuštění cesty štědrosti by došlo jen při absolutním odmítání pomoci za všech okolností. Na rozdíl od široké cesty stačí při chůzi po úzké stezce (NETIV) i drobný úkrok, aby ji člověk úplně opustil. Jakmile se byť i jen nepatrně odkloní od přímé cesty, byť i jen na chvíli se poddá svému tělesnému pudu (JECER), propadne smrti. Proto se na jiném místě (Př 8:20) dočítáme, že „půjdu po cestě štědrosti, po stezce práva,“ protože v případě soudu stačí malý odklon od zákona a už nelze hovořit o spravedlnosti.

→ Stačí malý úkrok stranou a ocitneme se mimo úzkou stezku, propadneme smrti.

Je ještě jeden důvod, proč se milodary pojí s širokou cestou, totiž skutečnost, že štědře se chová mnoho lidí, jak ještě bude vysvětleno ve Stezce štědrosti, zatímco o spravedlnosti to nelze tvrdit, protože zde je potřeba dobrat se úplné pravdy, k čemuž se lidé nemají, jak ještě bude vysvětleno ve Stezce pravdy. Nenechat se nikdy svést nízkými pudy, to dokáží jen výjimeční jedinci, čemuž odpovídá úzká stezka, na níž není smrti.

Je patrné, že staří učenci kladli lidem na srdce moudrá slova o morálce a mnohá z nich se nacházejí v Talmudu, aby vedla lidi po cestách dobrých a přímých. A zdálo se mi správné tato slova sesbírat a uspořádat, nic více není mým úmyslem. Mým jediným přáním je, aby ten, kdo hledá poučení o morálce, která je v souladu s názory rabínů, našel vše pohromadě, v jedné knize. A nazval jsem tuto knihu Stezkami světa (NETIVOT OLAM), na nichž není smrti. A rozdělil jsem knihu do třiceti dvou stezek, z nichž se každá dotýká určitého tématu, a vše jsem uvedl Stezkou Tóry, protože bez Tóry není morálky.

Maharal: Netivot olam

Seznam třiceti dvou (hebrejským akronymem LEV, česky srdce) stezek světa a stezka Tóry (hvězdičkou jsou označeny stezky, které naleznete v této knize):

1. Netiv hatora — Stezka Tóry

2. Netiv haavoda — Stezka služby (*)

3. Netiv gmilut chasadim — Stezka dobrodiní (*)

4. Netiv hacedaka — Stezka štědrosti (*)

5. Netiv hadin — Stezka práva

6. Netiv haemet — Stezka pravdy (*)

7. Netiv haemuna — Stezka víry

8. Netiv hašalom — Stezka míru

9. Netiv haanava — Stezka pokory

10. Netiv jirat hašem — Stezka bohabojnosti

11. Netiv ahavat hašem — Stezka lásky k Bohu

12. Netiv ahavat rea — Stezka lásky k bližnímu

13. Netiv halašon — Stezka řeči

14. Netiv haštika — Stezka mlčení

15. Netiv hacniut — Stezka cudnosti

16. Netiv haprišut — Stezka oddělenosti

17. Netiv koach hajecer — Stezka síly lidského pudu

18. Netiv hacedek — Stezka spravedlnosti

19. Netiv hatšuva — Stezka návratu (*)

20. Netiv hajesurin — Stezka utrpení

21. Netiv hazrizut — Stezka hbitosti

22. Netiv hatochacha — Stezka kárání

23. Netiv habuša — Stezka studu

24. Netiv hatmimut — Stezka prostoty

25. Netiv lev tov — Stezka dobrosrdečnosti

26. Netiv ajin tov — Stezka dobromyslnosti

27. Netiv halejcanut — Stezka lehkovážnosti

28. Netiv haošer — Stezka bohatství

29. Netiv habitachon — Stezka důvěry

30. Netiv hakaas — Stezka vzteku

31. Netiv hanedivut — Stezka dobrovolnosti

32. Netiv šem tov — Stezka dobrého jména

33. Netiv derech erec — Stezka pozemského konání

STEZKA NÁVRATU (NETIV HATŠUVA)

Jak jsme již uvedli v předmluvě, tuto část (stezku) nabízíme čtenářům celou, v nekrácené podobě. Klíčovým výrazem Stezky návratu je hebrejské slovo TŠUVA, které se do češtiny obvykle překládá jako pokání. S ohledem na hebrejský význam slova jsme v této knize zvolili výraz „návrat k Bohu“. Na druhou stranu se nám obrat „navrátilec k Bohu“ zdál příliš krkolomný, proto toho, kdo se odhodlal vrátit k Bohu (hebrejsky BAAL TŠUVA), označujeme v textu běžně jako kajícníka.

Kapitola první: O návratu k Bohu

• Má každý člověk možnost se napravit? Má tuto možnost neustále? Pokud ne, tak kolikrát ji má? Musí za každou chybou následovat trest? Je možné odčinit to, co se již stalo?

CITÁT. Je psáno (Př 1:20–25): „Moudrost křičí na ulici, na náměstích zdvihá svůj hlas. Vyvolává na nárožích, hovoří v městských branách: ,Dokdy budete, pošetilci, milovat pošetilosti, dokdy budou lehkomyslní bažit po lehkomyslnostech a hlupáci nenávidět poznání? Vraťte se, když vás kárám. Přeliji na vás svého ducha, seznámím vás se svými slovy. Volala jsem, a vy jste odmítali, ruce jsem vztahovala, a nikdo nenaslouchal, nedbali jste mých rad, nedali jste na mé kárání.‘“

VYSVĚTLENÍ. Moudrost křičí na ulici, na náměstích zdvihá svůj hlas. Vyvolává na nároží, hovoří v městských branách.

Král Šlomo, autor knihy Přísloví (Mišlej), říká, že Tóra, která je onou moudrostí, křičí a zdvihá svůj hlas. Slova Tóry platí pro všechny lidi bez rozdílu, proto Tóra křičí na ulici, která je veřejným prostorem a po níž mohou všichni kráčet. Rozhodně není pravda, že by Tóra oslovovala jen moudré. Stejně tak není pravda, že by se Tóra obracela jen na určité vybrané osoby, proto svůj hlas zdvihá na náměstích, která bývají městskými centry, trhovým prostorem, shromaždištěm. Vyvolává tam, kde bývá zvykem oslovovat davy – na nárožích, hovoří tam, kudy musí každý člověk procházet, v městských branách. Není člověka, který by byl Tórou opomenut.

A o čem Tóra k lidem hovoří? Co vyvolává? Aby se každý zamyslel nad svým chováním. „Copak se nebojíte, že opustíte svět nenapravení? Je třeba zpytovat své svědomí, omluvit se za své skutky. Je třeba se napravit, navrátit se zpět – k Bohu.“

→ Nikdo není Tórou opomenut, proto Tóra lidi v knize Přísloví oslovuje na ulicích, na náměstích, na nárožích a v branách.

Dokdy budete, pošetilci, milovat pošetilosti, dokdy budou lehkomyslní bažit po lehkomyslnostech a hlupáci nenávidět poznání?

Král Šlomo hovoří o třech skupinách lidí – pošetilcích, lehkomyslnících a hlupácích, protože jsou tací, kteří hřeší pro požitek ze smilstva a jiných pokušení. Tito lidé následují své tělesné chtíče a nedbají rozumu, proto jsou nazýváni pošetilci (PETAJIM, primitivy). Jak uvádí midraš Tanchuma: „Žena nezcizoloží, dokud do ní nevstoupí duch hlouposti.“ Rozum má tendenci vzdalovat se tělesným požitkům.

Druhou skupinou jsou lehkomyslníci (LECIM), kteří ubíjejí své dny v marnostech, kteří se zaobírají bezvýznamnými věcmi (lehkomyslnostmi). Třetí skupinou jsou lidé, kteří jsou zlí (RAIM) ve své podstatě, kteří nehřeší z jasného důvodu, ale jen proto, aby uškodili. To jsou „hlupáci, kteří nesnášejí poznání,“ protože poznání vede ke konání dobra.

Na jiném místě Maharal vysvětluje, že existují tři typy lidí, které odpovídají třem synům prvního člověka Adama: Kainovi, Hevelovi (Ábelovi) a Šetovi. Jedni páchají zlo pod vlivem svého tělesného pudu (jako Kain), jiní se věnují marnostem (HEVEL znamená v hebrejštině marnost), které nejsou ani dobré, ani špatné, a třetí typ lidí koná dobré skutky.

Vraťte se, když vás kárám. Přeliji na vás svého ducha, seznámím vás se svými slovy. „Vraťte se, když vás kárám,“ říká Tóra. „I když jste zhřešili, máte možnost se napravit.“ Když se hříšníci vracejí k Bohu, je jejich návrat přijat, i pokud hřešili naprosto úmyslně, s plným vědomím. Člověk je tělesná bytost (BAAL GUF), a proto se jako všechny fyzické věci může měnit. Pokud měl ale člověk možnost napravit se, a přesto tak z vlastního rozhodnutí neučinil, dokazuje tím, že jeho hřích pramení z rozumového rozhodnutí (MICAD HASECHEL). O takovém případu je psáno (Př 1:24–28): „Protože jsem volala, a vy jste odmítali, ruce jsem vztahovala, a nikdo nenaslouchal, nedbali jste mých rad, nedali jste na mé kárání, tak i já se budu smát, až budete v bídě, budu se vysmívat, až na vás padne strach, až na vás padne strach jako ničivá bouře a vaše bída se přižene jako vichřice, až na vás přijde soužení a tíseň. Tehdy mě budou volat, a neodpovím, budou mě hledat, a nenaleznou.“

V midraši Šmot raba řekl rabi Jochanan: „Na případ, kdy Bůh zatvrdil faraonovo srdce, se vymlouvají ti, kdo říkají, že ne všem je dovoleno se vrátit.“ Odpověděl mu rabi Šimon ben Lakiš: „Je třeba zacpat hříšníkům ústa. Bůh každého varuje – jednou, dvakrát, třikrát. Pokud se člověk přesto nenapraví, uzamkne Bůh jeho srdce, aby ho mohl za jeho hříchy potrestat.“ A právě faraona varoval Bůh dokonce pětkrát, avšak marně, protože právě faraon představuje ten případ, kdy hřích pramení z rozumového rozhodnutí.

→ Bůh každého varuje – jednou, dvakrát, třikrát. Pokud se člověk přesto nenapraví, uzamkne Bůh jeho srdce, aby ho mohl za jeho hříchy potrestat.

CITÁT. V traktátu Makot (Jerušalmi 82) se uvádí: „Ptali se moudrosti: ,Jaký je trest pro hříšníka?‘ Odpověděla: ,Bude ho pronásledovat zlo.‘ Ptali se proroctví a odpovědělo: ,Hříšná duše zemře.‘ Ptali se Tóry a odpověděla: ,Přinese oběť za hřích a bude mu odpuštěno.‘ Ptali se Boha: ,Jaký je trest pro hříšníka?‘ a odpověděl: ,Ať se navrátí a bude mu odpuštěno,‘ jak je psáno v Žalmu (Ž 25:8): ,Dobrý a přímý je Bůh, proto ukazuje hříšníkům cestu.‘ Proč je Bůh dobrý? Protože je přímý. A proč je přímý? Protože je dobrý.“

VYSVĚTLENÍ. V podstatě není logické, že by se mohl hříšník napravit, tak jako nelze narovnat zlomenou hůl nebo nelze vzít zpět vyřčené slovo. Přesto je náprava možná, byť obtížná, protože Bůh ukazuje hříšníkům přímou cestu zpět, aby je uchránil přísného trestu, který ve své dobrotě nikomu nepřeje. „Jaký je trest pro hříšníka?“ Moudrost (CHOCHMA) odpověděla: „Hříšníka bude pronásledovat zlo,“ protože hřích je chybou, nedokonalostí ve světě, a proto by měl ze světa zmizet, měl by být ze světa odstraněn. Měl by, ale moudrost dobře ví, že v tomto světě se bude vždy nacházet zlo. Ovšem Proroctví (NEVUA), které pochází od Boha, ví, že shůry na svět nepřichází nic špatného, protože se ve vyšších světech ani nic špatného nevyskytuje. Proto by měl, podle proroctví, každý hříšník zemřít, aby ani v tomto světě zlo nebylo. Jiný přístup nabízí Tóra, která je nástrojem nápravy člověka. Tóra hledá cestu, jak hříšníka očistit. A Bůh (KADOŠ BARUCH HU) „pouze“ vyžaduje návrat hříšníka na správnou cestu, protože vždy přijímá kajícníky se zlomeným srdcem.

CITÁT. V midraši Jalkut Šimoni říká rabi Jehošua ben Levi: „Jak jsou velcí lidé se zlomeným srdcem! V době, kdy stál Chrám, přinesl člověk celozápalnou oběť a byl za ni odměněn, přinesl moučnou oběť a byl za ni odměněn. Ale člověk se zlomeným srdcem – toho si text žalmu považuje, jako by přinesl všechny možné oběti, jak je psáno (Ž 51,19): ,Obětí Bohu je zlomené srdce.‘ Charvona řekl: ,Z tohoto místa se učíme, že ten, kdo se navrátí, jako kdyby vystoupil do Jeruzaléma, zbudoval v něm Chrám a oltář a obětoval na něm veškeré oběti.‘“

VYSVĚTLENÍ. Ten, kdo má zlomené srdce (LEV NIŠBAR), jako by obětoval sám sebe. A nejen to, každý člověk totiž odpovídá svatému Chrámu. Zhřešil-li, znečistil Chrám, napravil-li se, jako by Chrám znovu postavil.

CITÁT. Dále ve stejném midraši řekl rabi Aba: „Vše, co činí zvíře nezpůsobilým oběti, je u člověka vítáno.“

VYSVĚTLENÍ. Má-li zvíře tělesnou vadu, není možné ho přinést za oběť, protože tělesná vada je počátkem zániku těla, které se vrací zpět do prachu, místo aby bylo přiblíženo Bohu. Ale u člověka otevírá zlomené srdce možnost pro duši, aby se přiblížila k Bohu, jak je psáno v knize Kazatel (12:7): „A duše se vrací k Bohu.“

CITÁT. A stejný midraš pokračuje dále: „Byl jednou jeden král, který svěřil svému poddanému nádobu. Poddaný však svěřenou nádobu poškodil, což ho mrzelo, navíc se velmi bál králova hněvu a nevěděl, co má dělat. Proto se optal mudrce, který mu poradil: ,Jednou poškozená nádoba již není hodna krále, raději mu ji v této podobě nevracej.‘ ,Dobrá,‘ řekl si poddaný, ale stále nevěděl, co má dělat. ,Optám se tedy někoho z královy družiny.‘ Šel a optal se družiníka, od něhož se dozvěděl: ,Jak znám královu velikost a vznešenost, nehodí se před něj přistoupit s poškozenou nádobou, radši ji úplně rozbij a sprovoď ze světa.‘ Ani s touto odpovědí nebyl poddaný spokojený. Stále nevěděl, co má dělat. Rozhodl se proto, že zajde k hrnčíři, který nádobu vyrobil, třeba bude možné nádobu nějak opravit. Hrnčíř poddanému odpověděl: ,Nádobu je možné opravit, ale bude to velmi těžké a nádoba již nikdy nebude jako nová.‘ Poddaný si uvědomil, že se nemůže ze své odpovědnosti vykroutit, a předstoupil před krále, odhodlán přijmout jakýkoliv trest. Král mu řekl: ,Tuto drahocennou nádobu mohu používat i nakřáplou. A nediv se, že ti ostatní říkali něco jiného. Chápej, že mluvili s ohledem na vážnost mého majestátu, nehovořili o mé skutečné podstatě.‘“

VYSVĚTLENÍ. Když se optali Moudrosti: „Jaký je trest pro hříšníka?“ odpovídala ze „svého“ úhlu pohledu. Hříšníkovi, který se provinil proti králi, logicky náleží trest. A Proroctví, které zná velikost královského majestátu, trvalo na tom, že hříšník musí za svůj prohřešek zemřít, ale Tóra, s jejíž pomocí Bůh stvořil svět, nabízí člověku možnost nápravy. A když se zeptali Boha, dozvěděli se, že bude nádobu používat nakřáplou. Z božího pohledu jsou totiž všechny nádoby „nakřáplé“.

→ Ptali se Boha: „Co s hříšníkem?“ Odpověděl: „Ať se navrátí a bude mu odpuštěno.“

V tomto midraši a jeho výkladu se skrývá veliká moudrost a je zde naznačena otázka návratu člověka k Bohu. Z hlediska Moudrosti (mudrce) člověk, který zhřešil, spáchal zlý čin a každá akce vyvolává reakci. Co se stalo, nemůže se odestát. Hřích je nedokonalostí (CHISARON, neúplnost) světa, každá nedokonalost je špatná a pojí se s ní další a další zlo. Proto hříšníka bude pronásledovat zlo. Proroctví (družiník) odpovídá hledisku Božího přísného a spravedlivého soudu a trestem hříšníka je smrt.

Tóra (hrnčíř) hledá možnost nápravy hříchu prostřednictvím oběti. Ten, kdo přivádí Bohu oběť, ji přivádí poté, co se od Boha hříchem vzdálil. Z pohledu Tóry se člověk může zbavit hříchu. Člověk hřeší proto, že je tělesný, a za své hříšné tělo může Bohu přinést oběť. (Oběť se hebrejsky řekne KORBAN, což souvisí se slovy KAROV – blízko a LEHITKAREV – přiblížit se.) Oběť Bohu přináší ten, kdo se od něj předtím vzdálil hříchem. Oběť není cílem, je nástrojem návratu k Bohu. Proto rabíni v Talmudu (traktát Menachot 104b) vykládají slova věty Tóry (3M 2:1) „Člověk, když obětuje“ takto: „Jako kdyby člověk přibližoval sám sebe.“ Takovou nápravu hříchu nemohla nabídnout ani Moudrost, protože nechápe věci mimo tělesný rámec, ani Proroctví, které není od fyzického světa zcela odděleno. Jedině Tóra představuje čistý (abstraktní) netělesný rozum, zcela oddělený od hříšné fyzické stránky člověka.

Ptali se Boha: „Jaký je trest pro hříšníka?“ Odpověděl: „Ať se navrátí a bude mu odpuštěno.“ Všechna stvoření jsou na Bohu závislá, vrací se k němu, protože nejsou sama o sobě schopna samostatné existence. Proto se hříšník, jenž se odpoutal od hříchu, vrací k Bohu, který ho přijímá zpět. Přiblížením k Bohu se hřích ztrácí a více nemůže být naznačeno.

Kapitola druhá: O návratu k počátkům

• Kdy je vhodná doba k nápravě? Je každý člověk schopen nápravy? Je člověk ve své podstatě dobrý nebo špatný? Čeho lze návratem k Bohu dosáhnout?

Pojmem TŠUVA (již jsme vysvětlili, že tento pojem v hebrejštině znamená návrat, čehož se v našem překladu držíme, zatímco užívanějším českým výrazem je pokání) se míní, že hříšník lituje svých činů a navrací se k Bohu celým svým srdcem. Ať se člověk netrápí a ať se nediví, jak může návrat k Bohu napravovat hříchy, které se již staly. Je ovšem pravda, že u pozemského soudu je člověk po spáchání zločinu řádným soudem odsouzen (případně i k trestu smrti) a ani zjevná lítost a snaha hřích odčinit nemohou vykonání rozsudku zabránit. Je tomu tak proto, že se pozemský a nebeský soud liší. Nebeský soud totiž posuzuje jak špatné, tak i dobré skutky souzeného. Proto může být člověk, který se napravil a navrátil k Bohu, nebeským soudem omilostněn, což není možné u pozemského soudu, který soudí jen spáchané zločiny. Přijímání BAALEJ TŠUVA neboli kajícníků, jak již bylo uvedeno v předchozí kapitole, náleží výhradně Bohu (viz midraš o poškozené nádobě).

CITÁT. V traktátu Šabat (153a) řekl rabi Eliezer: „Navrať se k Bohu den před svou smrtí.“ Ptali se ho jeho žáci: „A cožpak člověk ví, kdy zemře?“ Odpověděl jim: „Proto je lépe navrátit se ještě dnes, vždyť možná zemřu již zítra. Tak je možné prožít celý život v návratu k Bohu a i král Šlomo ve své moudrosti napsal (Kazatel 9:8): ,Ať jsou tvé šaty neustále bílé a olej ať na tvé hlavě nechybí.‘“ Rabi Jochanan ben Zakaj řekl toto podobenství: „Jeden král pozval své služebníky na hostinu, ale nestanovil její přesný čas. Moudří se slavnostně oblékli a čekali u brány, hlupáci se vrátili ke svým starostem a říkali si: ,K přípravě hostiny je třeba mnoho času.‘ Najednou se král rozhodl a dal otevřít bránu. Moudří předstoupili před krále připravení, hlupáci vstoupili umazaní. Král měl z moudrých radost a na hloupé se hněval. Připravení si sedli, pojedli a popili, umazaní stáli a dívali se.“ Zeť rabi Meira říkával: „Kéž by ti, kteří stáli, alespoň vypadali jako obsluhující číšníci! Ale ne, ti i ti seděli. Jedni však jedli a druzí hladověli, jedni pili a druzí žíznili, jak je psáno (Ješ 65:13–14): ,Tak praví Bůh: Hle, moji služebníci budou jíst, vy však budete hladovět. Hle, moji služebníci budou pít, vy však budete žíznit. Hle, moji služebníci se budou radovat, vy se však budete stydět. Hle, moji služebníci budou zpívat s radostí v srdci, vy však budete s bolestí v srdci naříkat.‘“

VYSVĚTLENÍ. „Navrať se k Bohu den před svou smrtí.“ Ptali se ho jeho žáci: „A cožpak člověk ví, kdy zemře?“ Odpověděl jim: „Proto je lépe navrátit se ještě dnes, vždyť možná zemřu již zítra. Tak je možné prožít celý život v návratu k Bohu.“ Je třeba se ptát, proč rabi Eliezer použil obrat „Navrať se k Bohu den před svou smrtí,“ proč raději neřekl: „Navracej se k Bohu stále, každý den,“ čímž by zdůraznil nutnost neustálé nápravy. Odpovědí může být skutečnost, že šanci napravit se má i člověk, který po celý život hřešil. Pokud by byl důraz položen na neustálou nápravu, mohl by hříšník dojít k mylnému závěru, že už nemá šanci. Takto se dozvídá, že i když se napraví až den před svou smrtí, má jeho návrat cenu. A existuje ještě jeden důvod pro výraz „Navrať se k Bohu den před svou smrtí“. Je to vztah mezi smrtí a návratem k Bohu, protože i smrt je návratem k Bohu. Proto napraví-li se člověk (a navrátí se k Bohu) den před svou smrtí, je to úplný a dokonalý návrat, a proto se říká a píše na náhrobcích: „Ať je tvá duše spojena s Bohem ve svazku živých.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Stezka návratu.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.