Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Martina Venglářová

Průvodce partnerským vztahem

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Kapitolu Pastorační práce s partnery zpracovala
Mgr. Jindřiška Krpálková, vikářka a později farářka ČCE.
Dlouhodobě se zabývá církevní sociální prací a pastorací.

Recenzoval PhDr. Petr Šmolka

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 3295. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Olga Kopalová
Sazba a zlom Antonín Plicka
Ilustrace Josef Střelák
Počet stran 128
Vydání 1., 2008

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2008
Cover Photo © profimedia.cz

ISBN 978-80-247-2054-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-6106-0 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8067-2 (ve formátu EPUB)

Poděkování

Průvodce partnerským vztahem věnuji svému manželovi Jiřímu.
Za to, že jsem si při psaní textu mnohokrát mohla říct:
„Díky bohu, tohle neznám…“

Děkuji panu Josefovi Střelákovi za laskavé a trefné kresby, které doplňují text.

Také děkuji autorům krásných publikací, které mi byly inspirací. Zejména P. Šmolkovi, T. Novákovi a M. Plzákovi.

A na závěr, velmi si cením všech párů i jednotlivců, kteří s velkou odvahou bojují za svůj vztah i s nepřízní osudu i lidí kolem. A s řadou z nich se setkávám v poradenské praxi a rozhovory s nimi mi pomohly utvářet tuto publikaci.

Úvod

Dnešní doba je jiná než doby minulé. Bohužel se už dávno neřídíme příkladem našich předků, do obyčejných lidských věcí vstupuje věda a výzkumy. Výjimkou není ani partnerský život. Během jediného lidského života zažijeme často několik dlouhodobějších vztahů, mnoho lidí vychovává vlastní i nevlastní děti, dojíždí za prací, má partnera z jiného kulturního prostředí.

V této publikaci se zamýšlíme nad různorodostí partnerství a nad jeho křižovatkami. Přinášíme postřehy z praxe psychoterapeutů, manželských poradců, zkušenosti i názory mnoha odborníků. Cílem publikace je ukázat více možností, jak vidět těžké situace, posílit pochopení pro odlišnost lidských životů. Co velmi úspěšně funguje v rodině Novákových, s tím těžce bojují Procházkovi…

Ve vztazích se někteří z nás ocitnou na rozcestí. Je možná dobré chvíli postát na místě, rozhlédnout se, kam jít dál. Tato publikace se zaměřuje právě na situace, které partnery i jejich okolí přivádějí na ony pomyslné křižovatky.

V první části věnujeme pozornost vývoji partnerství, základům, na kterých vzniká. Nabízíme varování před skutky, které se v budoucnu nemusí vyplatit.

Druhá část je věnována problémům, které partneři řešívají na společné cestě. Kam se můžeme obrátit o radu, pomoc nebo taky „nakopnutí“ v tom dobrém smyslu, ukazuje kapitola třetí.

Symbol knihy označuje místo, kde najdete odkazy na literaturu, která vám umožní získat podrobnější informace.

Technický pokrok nabízí mnoho zdrojů informací. V publikaci najdete také odkazy na internetové stránky.

Partnerství

Dávno před začátkem společného vztahu

Dobrý start vztahu si žádá své. Jedna strana je naše, druhou přináší náš partner. Kdo ví, kde se vzala slovní hříčka „ta lepší polovina“…

Osobnost každého z nás je tvořena společnými silami těchto vlivů: genetika, stav a činnost nervové soustavy, nesmírně mocnou složkou jsou pak vlivy okolí, styl vedení dítěte, péče o jeho zdravé sebevědomí, rozvoj schopnosti řešit problematické situace, vyjít s lidmi. Dítě si všímá všeho kolem sebe. A někdy přes zavilý odpor v momentu krize sklouzne do způsobu reakcí svých rodičů, které mnohokrát proklelo. Situace není ale tak beznadějná, jak by se mohlo zdát. Člověk není jen směsicí dědičných faktorů a vlivu rodiny či školy. Má ještě schopnost samostatného rozvoje a rozhodování, tak říkajíc, má otěže ve svých rukou. Pokud jsou vlivy kolem devastující, jako je tomu například u dětí vyrůstajících v rodinách alkoholiků či agresorů, jen těžko udrží správný směr.

Co ovlivňuje naši osobnost:

- • dědičné vlivy,

- • vliv prostředí,

- • výchova našich „drahých“ rodičů.

Hledání zákonitostí v lidských povahách je staré jako lidstvo. Různí učenci i šarlatáni se snažili najít společné znaky lidí, podle stavby těla, data narození a kdo ví čeho dalšího se určovala (a dodnes určuje) typologie povah. Může být užitečné umět se zorientovat v sobě i v reakcích svého partnera. Proto vám nabízíme možnost zjistit svůj styl reakcí a pomůcku, která vám pomůže promyslet, jak reagují lidé kolem vás. Takový náskok přináší možnost ovládnout své reakce, které vztahu neprospívají, všímat si, co prospívá vztahu a co při výběru partnera slouží jako výstražná značka. Chceme s takovým „týpkem“ strávit kus života?

Typologie osobnosti

Žádná typologie není stoprocentní, přesto nám může sloužit jako vodítko, abychom si udělali představu o našich předpokladech pro fungování ve vztahu. Klasickou typologií je Hippokratovo členění typů osobnosti na cholerika, melancholika, flegmatika a sangvinika. Hippokrates (žil asi 460 až 370 př. n. l.) pojmenoval charaktery lidí podle tělesných tekutin, které v jejich těle převládají. Jde spíše o symbolické vyjádření prostřednictvím tekutin, ale dodnes najdeme určité podobnosti s typickými představiteli hippokratovských povah.

Tab. 1 Hippokratova typologie

Převládající tělesná tekutina

Sangvinik

krev

Flegmatik

sliz, hlen

Melancholik

černá žluč

Cholerik

žluč

Hippokratova typologie byla základem pro mnoho dalších rozdělení lidských povah. Mezi nejznámější patří Jungovo dělení na introverty a extraverty a Eysenckova temperamentová typologie. Pojem typ v podstatě označuje souhrn vlastností. Ty ovlivňují způsob chování člověka. Znalost typu partnera pomáhá předvídat reakce, způsob komunikace, vyjadřování emocí.

Orientační test typologie

Předkládáme vám orientační test ke zjištění typologie vaší osobnosti. Ke každé vlastnosti přiřaďte body od 1 do 10 podle toho, jak vás určitá vlastnost charakterizuje. Pamatujte, že test je jen orientační. Pokud budou přiřazené hodnoty podobné (budete-li často volit zlatou střední cestu), nedočkáte se výrazné odpovědi.

Tab. 2 Orientační test typologie (podle Eysencka)

Charakteristika

Hodnota od 0 do 10

Charakteristika

Hodnota od 0 do 10

1. oddaný

1. nepřizpůsobivý

2. bojovný

2. vzrušivý

3. reaktivní

3. bezstarostný

4. nespolečenský

4. samostatný

1. důkladný

1. pesimistický

2. netrpělivý

2. proměnlivý

3. živý

3. „vůdce“

4. stereotypní

4. hloubavý

1. vážný

1. rezervovaný

2. vášnivý

2. impulzivní

3. společenský

3. rozhodný

4. pohodlný

4. starostlivý

1. náladový

1. nespolečenský

2. nedůtklivý

2. optimistický

3. přizpůsobivý

3. vnímavý

4. snášenlivý

4. pasivní

1. úzkostný

1. ostýchavý

2. neklidný

2. aktivní

3. lehkomyslný

3. rozptýlený

4. tichý

4. klidný

1. přecitlivělý

1. uzavřený

2. agresivní

2. bezprostřední

3. proměnlivý

3. méně sebekritický

4. mírný

4. lhostejný

Nyní sečtěte vždy položky u jedné hodnoty:

1.

___________

2.

___________

3.

___________

4.

___________

Nejvyšší hodnota odpovídá vašim temperamentovým rysům. Nikdo není zcela vyhraněný, můžete mít i část vlastností okolních kvadrantů.

Obr. 1 Temperamentová typologie

K jednotlivým typům temperamentu přihlížejte jen orientačně. Pro vztah je důležité, zda si partneři vzájemně „sednou“. Problém mohou dělat krajní formy jednotlivých reakcí, které jsou pro určitý typ charakteristické.

- • Melancholik (na grafu jako labilní introvert, č. I.)

Pozice v grafu napovídá, že půjde o člověka zvyklého nechávat si věci pro sebe. O všem hodně přemýšlí, je spíše pesimistou. Labilita může vypovídat o sklonu k neurózám, pocitům selhání, k nízkému sebevědomí. V partnerství bude spíše „tím druhým“. Aktivita, organizování života rodiny, to nebudou jeho silné stránky. Může se stát, že jeho aktivnější protějšek jím bude posunovat, nutit ho k větší aktivitě. To melancholik ponese těžce. Naopak ocení přizvání k rozhovorům o společné budoucnosti, zájem a podporu.

- • Cholerik (na grafu jako labilní extravert, č. II.)

Extraverze spojená s labilitou vede někdy až k překotnému vyjadřování svých pocitů, názorů, potřeb. Cholerik si je jist svou pravdou, domáhá se svého. Nepomáhá přesvědčovat ho, že nemá pravdu. Zkušení partneři choleriků umí vyčkávat, nejít do střetu. Po odeznění rozčílení se i s cholerikem lze domluvit.

- • Flegmatik (na grafu jako stabilní introvert, č. III.)

Stabilita umožní flegmatikovi dobře ustát i nepříjemné chvíle. Nedává na sobě znát, co se v něm děje. Pro partnera může být problém v nečitelnosti, a tedy i nepochopení. Není příliš náchylný ke změnám a novinkám. Potřebuje vše rozvážit a pak se teprve rozhodne. Ve vztahu bude stabilní, vyjde téměř s každým. Energičtějším lidem může vadit jeho pomalost a neochota k velkým změnám.

- • Sangvinik (na grafu jako stabilní extravert, č. IV.)

Je to optimisticky laděný člověk, který se cítí dobře ve společnosti, dovede leccos hodit za hlavu. Pokud se rozčílí, brzo to přejde. Bude příjemným společníkem, dokáže bavit společnost, vymýšlet stále nové a nové věci. To je trochu úskalí. Mnoho nových věcí znamená, že některé zůstanou nedokončeny, zapomene se na ně, přestanou být zajímavé. Povrchnost a nestálost mohou vadit partnerovi. Je dobré se sangvinikem věci domlouvat, trvat na jejich dokončení před začátkem dalších.

Všechny typologie poskytují orientační informace. Cennost testů je především ve chvilce zamyšlení, která většinou doprovází zjištění výsledku. Nikdo není zcela „typickým typem“, záleží na situaci, věku, lidech kolem a ještě mnoha jiných faktorech. Přesto nám toto rozdělení může pomoci, pokud se budeme podivovat některým rysům nebo opakovaným projevům lidí kolem nás. Typologie neslouží ke kritickému či shovívavému pohledu na našeho partnera. Také můžeme vidět sebe, své způsoby reakcí. I když je temperament vrozenou součástí osobnosti, mnohé lze změnit a vyladit ve prospěch pěkného soužití. Pokud budou mít oba partneři dobrou vůli, mohou spolu vyjít velmi dobře. Existují však osobnostní rysy, které téměř znemožňují soužití. Těm se budeme věnovat ve druhé kapitole.

Na závěr této podkapitoly uvádíme publikace, kde si každý může ověřit své představy o sobě – pomocí testů pro širokou veřejnost.

- • Novák, T.: Otestujte si svou duši. Kapitola 5. Sám nebo ve dvojici? Praha, Grada Publishing 1998.

- • Novák, T.: Testy osobnosti. Praha, Grada Publishing 2004.

Výběr partnera

Vybrat si dobře, to je úkol! Kdekdo má rady a doporučení. Pokud vám radí přítel, který je šťastný se svou pátou manželkou, budiž. Pokud se u vás v rodině všichni seznámili v ZOO, můžete to zkusit. V čem je ale to kouzlo, že někomu vztah vydrží a funguje, zatímco jiným se horko těžko daří zvládat průšvihy?

Chemie se nám snaží vzít poslední iluze. Podle ní není výběr partnera ovlivněn ničím jiným než přitažlivostí vůní. Můžete namítnout, že jsou okamžiky, kdy nevoní nikdo. Ale při bližším kontaktu si všimneme, že nám vůně některých lidí připadá příjemnější. Dámy vybírající parfém mají zkušenost, že na každé z nich voní jinak. Je třeba dobře vybírat. A pro každého je přitažlivé něco jiného. Držme se tedy alespoň základní myšlenky: abych byl nebo byla vybrána, musím svému protějšku vonět. Přiměřeně. Extrémy nepůsobí dobře. Silně a rozmanitě navoněná dívenka, která kombinuje ježíškovské parfémy své maminky, nebo chlapec pádící z tréninku do kina, stále ve svém oblíbeném tričku, to není ono! Ale vážně. Jak se vlastně navzájem vybíráme?

Představme si situaci, kterou zažil snad každý. Dvě mladé dívky si vyjdou posedět do kavárny. Ať už jsou nebo nejsou zadané, všimnou si dvou mužů přiměřeného věku, kteří právě vchází. Že to není možné? Muži nechodí do kavárny? Tak se třeba potkají někde jinde. Dívky, když si všimnou atraktivních mužů, začnou předvádět, v tom nejlepším slova smyslu, ženské vábení. Jak to vypadá? Jak se ženy snaží zapůsobit, vypadat atraktivně? Napřímí se, natáčí hlavu stranou. Vypnou prsa. Pijí pomalu a opatrně. Nenápadně se rozhlíží kolem, načechrají vlasy, urovnají sukni. To vše odpovídá mužskému stylu přijímání informací. Muži vybírají spíše očima. Ne vždy je to volba dobrá a trvalá. Ale zaujmou je zrakové podněty. Naopak ženy tolik nedají na pohledy. I neatraktivně vypadající muž má stále šance! Na ženy vydatně působí hlas, šikovný vypravěč zapůsobí na ženské srdce mnohdy lépe než zamlklý krasavec. Mnoho dívek má své idoly, ale jen málokterá si takový idol vezme. Většina lidí umí oddělit snění a plány od reality.

Faktory, které ovlivňují výběr partnerů, popisuje ve své knize P. Šmolka. Popisy očekávání a jejich ne vždy radostné konce popisuje formou krátkých příběhů.

- • Šmolka, P.: Výběr partnera. Pro nezadané i zadané. Praha, Grada Publishing 2005.

Postup seznámení prostřednictvím „Seznamky“ je vtipně popsán v knize M. Plzáka. V současnosti vedou internetové seznamovací agentury.

- • Plzák, M., Konrád, O.: S kým dál…? Praha, Nakladatelství a vydavatelství seznamovací agentury Grand, 2000.

Sedá vrána k vráně?

Petr Šmolka uvádí dva základní principy výběru partnera. Jeden je založený na principu přitahování se protikladů, druhý na výběru partnera podobného nám samým. Uspět můžeme v obou variantách. Základem je, že uspět chceme a jsme ochotni pro to něco udělat. Nemyslíme tím držet dietu, spát na natáčkách nebo se strhat v posilovně. Prostě jde o ochotu vidět kvality a dobré úmysly našeho protějšku. Známé přísloví říká, že někdo vidí sklenici vody poloprázdnou a jiný vidí, že ještě zbývá celá půlka plná.

Pokud se partneři k sobě hodí, je to pro start dobré a příjemné. Pokud si rádi zajdou na dobré jídlo, odpočinou nebo naopak slezou nějakou skálu, zažijí tak příjemné chvíle a budou mít pravděpodobně společné kamarády. A na co vzpomínat. Jsou-li však partneři příliš stejní, může to mít i svá negativa. Může se stát, že stejné věci mají rádi a stejné je odpuzují, a budou-li chtít si naplánovat úklid či učení se synem, dojde k lítému boji. Tady je pak ve zdánlivé výhodě pár, který má různé zájmy a s nimi přicházející dovednosti. Jednou můžeme vyhovět ženě a jít na procházku Prahou, podruhé na cyklistický výlet s rodinou. Pro děti je výhodné učit se rozmanitým činnostem. Když ne pro zábavu a všestrannost, tak už proto, aby později stačili rozmanitým zájmům svých partnerů. A tak to jde pořád dál…

Paní Janu jsme zastihli ve chvíli, kdy je životem zkroušená. Má dvě malé děti a její manžel je kdoví kde. Přitom to byla taková láska! Seznámili se mezi horolezci, manželovi imponovalo, jak je zdatná, vydržela tolik, co kluci z party. Vlastně je to tak pořád, vydrží hodně. Ale tohle už asi ne.

Počátek manželství byl fajn. Brali se mladí, na svatbě měli spoustu kamarádů. Hned první cesta po svatbě vedla do vysněných hor. Po dokončení školy přišlo první těhotenství. Oba se moc těšili, jak budou brát děti do skal. Vždyť dnes se sportuje málo, pro děti je skvělé učit se kázni a mít kolem sebe přátele, které baví totéž co je. Ale teď nějak přečkat tu dobu, kdy to s dětmi na skálu ještě není. Tak začaly první neshody. Jana si myslela, že období přečkají spolu, ona na hory jet nemůže, v těhotenství by to bylo riskantní. A Petr? Ten si myslí, že není nutné, aby se trápili oba doma, když on lézt může. Najednou nebylo tak výhodné, že oba chtějí totéž. Začalo to nějak skřípat.

Základním předpokladem není společný zájem, ale ochota respektovat se. Jako dlouhodobě uspokojivá se jeví ta partnerství, kde dochází ke snaze o kompromis, o rozdělení nepříjemných povinností a kde je patřičně oceňována snaha druhého. Na to společný zájem nestačí.

Neméně důležitá je i představa o fungování v rodině. Tady platí pořekadlo, že chování k mamince je ukázkou toho, jak může v budoucnu vypadat chování k partnerce. A naopak, pro muže platí – dobře se podívej na svou tchyni, možná vidíš do budoucnosti svého manželství. Rodina, ve které vyrůstáme, nás velmi silně ovlivní. Většina lidí podvědomě přejímá model partnerského soužití, jaký zažívá ve své první rodině. I když se zuby nehty bráníme, je to v nás.

Pokud přicházíme do tradiční rodiny, můžeme vidět klasické rozložení role matky a otce. Bohužel dnešní doba už není nakloněna tradičnímu rozložení rolí a moc často nevidíme matku v domácnosti, jak s radostí vyrábí velikonoční výzdobu a peče domácí chléb. Ale zato vidíme uštvané ženy, které kdesi v sobě mají pocit, že to tak má být. A tak se snaží, co mohou. Horší je to s mužem, který má ve své mamince oddanou pomocnici a podporovatelku. Po krátké době, kdy se může snažit vypadat jako schopný a samostatně fungující dospělý jedinec, se mu zasteskne po 100% servisu. Pak přichází první „ale maminka to dělala jinak“ – „ona to vždycky stihla“ a začínají potíže. Některé téměř svaté ženy chodí k mamince na rady, jakže jejich synáček nejraději štrúdl… Ale uznejte, že to není trvale udržitelný stav.

Tak tedy, mějme oči na stopkách, když začínáme docházet do rodiny a vypadá to vážně.

Co nám může pomoci?

- • Podívejme se, jak vypadá tradiční rodinné foto.

- • Jak se členové rodiny podílí na chodu domácnosti (aneb co zbude na nás)?

- • Kdo a o čem rozhoduje? Hlava rodiny je na globální problémy lidstva a maminka rozhoduje o financích, studiu, dovolené a nákupu auta?

- • Kdo vynáší tašky s nákupem?

- • Jak je to s péčí o děti? Umí táta něco uvařit a maminka vyměnit žárovku?

Čas setkání

Setkáváme se v různých životních obdobích. U velmi mladých párů může dojít ke chvílím, kdy dospějí a změní se. Pokud jsou oba tolerantní a mají snahu, pak přečkají i obtíže. Někdy dojde k významným změnám, které mohou vztah ohrozit. O některých z nich bude psáno dále.

Karel byl vždy pravý džentlmen. Z domova byl zvyklý pomáhat, ženy jsou slabá stvoření, na která je třeba brát ohled. S Libuškou se seznámil, když byla po rozchodu s manželem. Hrozně se na ní provinil. Dlouho strádala v nedobrém vztahu a teď má na krku dvě děti, spoustu dluhů a starostí. Karel jí se vším rád pomůže, zaslouží si poznat dobrého muže. Vezme na sebe část úkolů, pomáhá Libušce s domácností. Ta pod jeho péčí začíná rozkvétat.

Nedávno přišla s nápadem zase studovat. No dobře, jak si přeje, Karel zvládne domácnost sám. Je teď ale jak vyměněná. Dříve ho poslouchala, na jeho rady dala a vždy se jí zdály správné. Teď má svou hlavu. Co ji v té škole učí? Karel ztrácí půdu pod nohama. Potřebuje ho vůbec jeho partnerka? Co jí může nabídnout, když jí jde všechno samo? Nebude ho chtít nakonec Libuška opustit?

Lidské role jsou komplementární, pasují do sebe. V době, kdy Libušce bylo ouvej, potřebovala oporu a rozhodný a hodný Karel byl ideální. Vzájemně si vyhovovali. Teď je Libuška z nejhoršího venku. Zvládla těžkou životní situaci, posílilo se její sebevědomí. Mohla by začít rozkvétat. Zvládne její proměnu i její partner? Nebude ho příliš ohrožovat žena, která nepotřebuje ochránce a rádce, ale spíše parťáka? Mysleme na to při svých životních změnách. Dejme partnerům dostatečný čas a prostor, aby se mohli těšit z našich úspěchů a růstu. Nechme jim vedle sebe stálé místo a nezapomínejme, že úspěch přišel i díky jejich ochotě nás podporovat.

Shrnutí

- • Při hledání partnera buďte prozřetelní!

- • Všímejte si, odkud partner pochází.

- • Návštěva v jeho rodině leccos napoví o uspořádání ve vaší rodině budoucí.

- • Jak se na váš výběr tváří vaši kamarádi? Ti to s námi obvykle myslí dobře.

- • Je skvělé, že se pro svou lásku chceme změnit k lepšímu. Ale dá se to vůbec vydržet, být z fleku někým jiným?

- • Jaké jsou její (jeho) představy o dalších letech? Není podezřelé, že se chystá na zahraniční stáž ještě před svatbou?

- • Doba je taková, že se vkrádají úvahy o uspořádání majetku před svatbou. Zvažte, zda za tímto účelem neoslovíte právníka.

A nezapomeňte. Ptejte se sami sebe, co od vztahu očekáváte, co můžete udělat pro jeho hladký průběh. A mluvte spolu. O všem, i když to není vždycky zábava. Ale pomáhá to.

Rodina, její vývoj, vztahy členů, komunikace s okolním světem je zachycena v řadě publikací. Nabízíme možnost nahlédnout do některých z nich:

- • Satirová, V.: Kniha o rodině. Praha, Nakladatelství Práh 2006.

Stejně jako v kapitole věnované volbě partnera i zde doporučujeme pomocí testů zmapovat situaci v rodině, schopnost domluvit se s rodinnými příslušníky či řešit problémy společnými silami.

- • Adamsová, S.: Testy rodinné soudržnosti. Praha, Portál 2001.

Očekávání – očekáváme, že to bude fajn…

Lidé hledají partnery z mnoha důvodů. Společný život s blízkým člověkem je stále vysokou hodnotou, i když se představy o formě společného života mění. Historie lidského rodu je dlouhá, zájmy přírody jsou jasné. Někdy se snažíme nevidět a neslyšet, ale volání rodu je silné. A když pozapomeneme my, tak společnost, okolí i naše rodina přispěchají na pomoc. „Už máš kluka?“ Která dospívající dívka nezažila nepříjemné dotazy na rodinných setkáních. Stejně tak je tomu s chlapci. „Která se ti líbí? Nestyď se, ukaž…“ A tak to jde dál. S věkem přibývá důraz. A úkoly. Nejprve stačí, aby se sledovaný chudák zajímal. Někdy následuje ťafka, že se zajímá až moc. A nebo o ty nepravé. „Ona se k našemu Kájovi vůbec nehodí, je taková… však víte!“ Pak nastane čas, kdy by měl nebo měla mít vážnou známost. A když už tu známost je, netrvá moc dlouho? Aby se „nepřechodila“! Proč se nevezmou? Ona asi nemůže mít děti.

Tak bychom našli témata, která okolí stále zajímají. Ukazují, i když trochu pokrouceně, co asi tak lidé od partnerství očekávají. Je to velmi rozmanitá přehlídka motivů a důvodů. Mnohdy ani sám jedinec nemá jasno, ale běda když není po jeho.

Některá očekávání mají zdravé, racionální jádro. Směřují k získání stability a dobrého životního prostoru pro člověka, který vstupuje do vztahu. Některá očekávání jsou ovlivněna modelem soužití rodičů, což nese i svá nebezpečí. A navíc existují lidé s různými deficity ve vztazích. Partnerství je pro ně dobrá půda pro plnění potřeb, které měly být dávno naplněny jinde. Bohužel to přináší do vztahu nerovnováhu a ztěžuje to jeho průběh.

Žena, která vyrůstala v rodině, kde otec rád přenechal vše na rozhodnutí matky a věnoval se plně práci, svým zálibám nebo neřestem, může mít představu, že tak to má být. Ostatně u nich doma to tak fungovalo, v praxi se tento způsob soužití osvědčil. Vstupuje do partnerství s přesvědčením, že manžel jí přenechá vedení domácnosti a bude naslouchat jejím požadavkům. Muži to tak přece dělají. Ale možná je manžel jiný typ člověka, než byl její otec. Ten pak úkorně prožívá její snahu vést domácnost samostatně, označí ji za panovačnou, dominantní, za neochotnou slyšet jiný názor.

Na očekávání se lze podívat z různých úhlů pohledu:

- • Všeobecná očekávání mužů a žen, jejich odlišnosti a problémy ve splnění – vyplývají z rozdílných rolí ve společnosti i rodině, z rozdílnosti povah.

- • Naše představy odráží naši zkušenost z dětství, z naší primární rodiny.

- • Na našich očekáváních se podílí kultura a zvyky prostředí, ve kterém žijeme.

Ať už jsou očekávání jakákoliv, mohou do sebe zapadat a vztah se vyvíjí slibně. Problém nastává ve chvíli, kdy se očekávání partnerů míjí nebo jsou zásadně protichůdná.

O čem sní ženy a o čem muži přemýšlejí?

Připusťme jen na chvíli, že očekávání mají nějakou souvislost s pohlavím toho, kdo je vytváří. Nebudeme zkoumat, zda určité odlišnosti vznikly geneticky či sociální zkušeností jedince. Berme tyto okolnosti v potaz, když hledáme původ obtíží v partnerských vztazích. Naše kultura zná „typicky mužské“ a „typicky ženské“ vlastnosti. Nic neplatí stoprocentně, přesto nám to poskytuje určitou orientaci v propleteném prostředí přání splněných i nesplněných. Existují muži, kteří reagují spíše způsobem vídaným u žen, a naopak. Často jde o neuvědomovaná a především nevyslovená očekávání. A co není vysloveno, je odsouzeno k nenaplnění. Často pak činí problém přijmout fakt, že ani veliká láska neumožňuje číst myšlenky. A snad je to tak správně.

Stanislav Kratochvíl (2000) nabízí laskavý a užitečný způsob zmapování očekávání žen a mužů. Je vytvořen s trochou nadsázky a slouží spíše k pobavení, ale zasluhuje i trochu zamyšlení.

Tab. 3 Očekávání žen a očekávání mužů v partnerských vztazích

Očekávání žen

Očekávání mužů

1. Posedět a popovídat

1. Uvařeno, uklizeno

2. Duševní porozumění

2. Sex kdykoliv se zachce

3. Vycítit, co žena potřebuje

3. Obdiv stále

4. Vyjadřovat lásku celým životem

4. Nezatěžovat starostmi

Jak vyplývá z předešlé tabulky, ženy mají obecně větší potřebu mluvit o svých zážitcích, přáních, nehodách a potížích. Při povídání s lidmi kolem si uspořádávají vzniklé situace, přemýšlí o nich nahlas. Ventilují emoce s nimi spojené. Může přijít pláč, je tu i potřeba podělit se o své neúspěchy. Od mužů málokdy očekávají radu či návod na řešení. Více stojí o projevení zájmu, vyjádření podpory, ocenění, co všechno žena pro věc udělala. Bohužel mnoho mužů považuje za projev zájmu udílení rad a nápadů, jak na to.

Jak jiný pozná, že mu nasloucháme a máme pro něj pochopení?

- • Věnujeme pozornost jemu (ne televizi či novinám).

- • Necháme ho více mluvit, my spíše posloucháme.

- • Hledáme možnost pochopit motivy a reakce.

- • Neodsuzujeme, nehodnotíme („Jak tě tohle mohlo napadnout!“).

- • Povzbuzujeme k dalšímu hovoru.

- • Empatie znamená snahu vcítit se do druhého, ne souhlasit s čímkoliv, co udělá.

Ženy mají větší potřebu vyjadřovat city a totéž očekávají od mužů. V počátku vztahu je to běžné a muži tuto potřebu akceptují a plní. Nosí květiny, telefonují, vyjadřují zájem. Po počátečním nadšení ze vztahu přichází obyčejný život a někdy z něj vymizí důkazy zájmu, které jsou pro mnoho žen zásadní. Partnerovu ochotu podílet se na rozvoji domácnosti, trávit společně čas dávají ženy do souvislosti s mírou jeho lásky. Mylná je představa, že člověk, který nás opravdu miluje, sám vytuší, co si přejeme či co potřebujeme. Není to tak a tento mýtus je zdrojem řady nedorozumění a zklamání.

Pokud potřebuji přítomnost druhého člověka, když mi není do zpěvu, musím mu to dát najevo. A zvážím také míru pozornosti, kterou od něj mohu chtít. Vyslechnutí a projev zájmu není poslouchání tříhodinového monologu o neschopnosti našeho nadřízeného. Ženy by si měly uvědomit, že mužovy potřeby nejsou úplně totožné s jejich. Nabízení stejné protislužby nemusí být to pravé. Neochota více sdělovat své zážitky může souviset s jiným stylem vypořádávání se s problémy či stresem. Řada mužů ocení přítomnost ženy, dobré zázemí, napětí dobře odreaguje například sexem. Nepotřebuje vyprávět, koho potkal, co mu řekl a kdy se uvidí příště.

Duševní porozumění je viditelné u párů, které označujeme za spokojené, šťastné. Neznamená souhlas ve všech názorech, jde spíše o možnost vyslovit svůj názor, slyšet na něj reakci. A reakce neznamená zesměšnění, odmítnutí ani snahu přesvědčit druhého o bláhovosti jeho názorů. Jde o přemýšlení nad situací očima partnera, chápání jeho motivů.

Někdy žena očekává, že muž bude sám z vlastní iniciativy plnit její přání. Říci mu je, to už snižuje hodnotu pomoci. Muž by měl pochopit, kdy žena potřebuje pomoci a co naopak ráda zvládá sama. Pokud ale neumíme jasně formulovat, co potřebujeme, málokdy nám to, i při nejlepší vůli, může někdo splnit. Formulace „já nechci, aby to dělal proto, že jsem mu to řekla, ale sám od sebe“ ukazuje nereálné očekávání.

Mužovy potřeby vyplývají z historického pohledu na roli muže, tedy na jeho základní úkol zajistit obživu rodině. Příroda staví muže do poněkud jiné role v péči o potomky. Na rozdíl od ženy může mít muž více dětí, péči o ně spíše realizuje matka. Zájem muže o praktický chod domácnosti je historicky krátký a staví současné muže do těžkých situací průkopníků. Společnost žádá citlivé a empatické muže, kteří mohou pečovat o miminka a věnovat se věcem, kterými se dříve zabývaly ženy. Přesto je očekáváno, že muž bude ženě oporou, ochráncem. Někdy není snadné zvládnout obojí zároveň.

Pro dobré soužití muž potřebuje ocenění svých činů (ne vždy úplně hrdinských) pro rodinu, partnerku. Spokojení partneři si vzájemně prokazují mnoho služeb či pomoci a umí ocenit, co pro ně druhý člověk udělá. Argument „proč mám oceňovat, co je snad samozřejmé,“ může být založen na pravdě, ale dobrou atmosféru nenavodí. Dnešní muži mají méně možností stát se hrdiny než jejich předchůdci. Jsou citliví na úspěch v práci, ve sportu, ve svých zálibách. Všímat si úspěchů a umět je ocenit, to je dobrý projev zájmu a vklad, který se zúročí.

Jaké stížnosti slýcháme od žen?

- • Ženy pociťují nedostatek pochopení, spíše dostanou radu než možnost popovídat si o tom, co je trápí.

- • Chybí jim pocit, že muž stojí při nich, že důvěřuje jejich rozhodnutí. Reakce je mlhavá nebo žádná.

- • Řada žen si stěžuje na nedostatek zájmu o ženu, děti a běžné věci v chodu rodiny. Není vtipem přísloví, že tatínek se stará o válku v Perském zálivu a maminka o všechno ostatní.

- • Když má partner problémy, často mlčí. Pro ženu je pak těžké se k němu přiblížit nebo mu pomoci. Navíc může vidět problém jinde (v sobě) a trápit se zbytečně (je-li problémem slabomyslný šéf).

A co trápí muže?

- • Ženy mají potřebu dokola omílat stejné věci, neposunou se k řešení.

- • Ženy nechápou potřebu odreagovat se jinde, v mužské společnosti.

- • Muži se často dočkají rad a doporučení, které ženy myslí jako péči, ale muži je vnímají jako kontrolu a manipulaci.

Zmapujte komunikaci mezi vámi a partnerem.
Platí něco z následujících tvrzení pro váš vztah?

- • Málo spolu mluvíme.

- • Nemáme společná témata k hovoru.

- • Způsob, jakým spolu mluvíme – netrpělivě, podrážděně, v afektu –, není příjemný.

- • Máme problém s oslovováním (Nováku nebo mamino není úplně ideální pro rozvoj partnerství).

- • Týkají se nás problémy vícejazyčných manželství (neznalost drobných nuancí jazyka, jiný styl komunikace, odlišné vyjadřování citů v jiném kulturním prostředí, ze kterého pochází partner).

Cestou ke klidnému soužití je poznání, co od vztahu očekává ten druhý. A všeho s mírou. Objevují se jedinci, kteří z různých důvodů (často vycházejících ze špatných zkušeností z rodiny či jiných partnerských vztahů) mají nereálná očekávání a jsou stále dokola zklamáváni. Tyto cykly neuspokojených potřeb jsou vysvětlovány různými teoriemi, lze je najít v psychologické literatuře.

Spokojené dětství

Kořeny partnerských problémů můžeme najít dávno v minulosti. Už při příchodu na svět má každý z nás své potřeby. V minulém století se řada autorů zabývala zmapováním lidských potřeb. Jedním z nejznámějších je Abraham Maslow. Potřeby rozdělil do pěti kategorií (obr. 2).

Obr. 2 Hierarchie potřeb

Co jsme měli dostat v dětství (a ne všichni dostali)

V dětství jsme při uspokojování potřeb odkázáni na jiné. Blízká osoba, nejčastěji maminka, se naučí rozumět potřebám dítěte a udělá vše potřebné.

V oblasti fyziologických potřeb (například potrava, tekutiny, dýchání, spánek) je to patrné na první pohled. Všichni víme, že dítě si je neobstará samo. Fyziologické potřeby bývají plněny dobře. Dítě je syté, přebalené, uložené. Někdy se na tuto oblast soustředí více pozornosti, než je zdrávo. Ta pak může chybět jinde.

Potřeba jistoty a bezpečí je naplněna pečující osobou. Je na blízku, chová se vyzpytatelně, neodchází. Těžké období zažívají děti, které se z různých důvodů musí od maminky vzdálit. Nebo se maminka vzdálí od nich. Naštěstí už je běžné, že při hospitalizaci dítěte je v nemocnici také matka, málokteré dítě je od malinka v jeslích.

Třetí skupinu tvoří potřeba lásky, zájmu. Každý z nás, nebo alespoň většina lidí, potřebuje zájem a pozornost. Tedy laskavý zájem. Z různých důvodů mohou mít děti zájmu nedostatek. Příkladem je matka, která má starosti, je v sociální nouzi, je sama nemocná, osamělá. Nezbývá jí pak síla dávat dostatek lásky dítěti. Pokud není na blízku jiná dospělá osoba, která by pomohla, láska chybí.

Nejvyšší potřeby jsou potřeba úcty a respektu a naposledy seberealizace.

Kojenec je odkázán zcela na péči jiných osob, nejčastěji maminky. Později zvládá víc a víc sám. Může se na chvíli zabavit, vzít si něco k jídlu apod. Když dospělí nemohou, zkouší chvíli vydržet. Zažívá první nesplněná přání. Tak se připravuje na život, ve kterém není výjimkou, že se přání nesplní. Pokud jsou uspokojeny základní potřeby, může se dítě pouštět dál. Zažívá první nezdary a trénuje se na stres a frustraci, které přijdou v dospělosti.

Děti žijící ve složité rodinné atmosféře nemívají dostatek prostoru pro sebe. Rodiče se mohou zaobírat více svými potřebami (například mít vždycky pravdu, vydělat co nejvíce peněz), takže na dítě už nezbývá čas.

Nenaplněné potřeby se později a podvědomě objevují v partnerském vztahu. Partner, který si není jist náklonností, zájmem, může opakovaně požadovat ujištění o tom, že je milován. Jeho protějšek pak tuto potřebu nemusí chápat a může mu připadat nevhodná.

Jaroslav byl třetí sourozenec, jeho bratři už byli skoro dospělí, když se narodil. Rodiče ho určitě měli rádi, ale měli spoustu starostí s firmou. Bratři ho brávali s sebou, pokud museli. Často měl pocit, že je na obtíž.

Bylo skvělé, když začal chodit s Janou. Chtěli být pořád spolu, drželi se za ruce celou noc, čekával na ni před prací. Po svatbě spolu trávili všechen čas a Jaroslavovi bylo fajn. Když se jim narodila dcera, byl to krásný čas. Jen na něj Jana nějak neměla čas. Cítil se čím dál hůř, jako by ho nikdo nepotřeboval, nečekal… Zase byl ten třetí…

Model fungování původní rodiny aneb vzory táhnou (a nebo ať vzory táhnou?)

Významnou roli ve vývoji člověka hraje sociální učení. Žijeme v rodině, třídě, pracovním kolektivu. Čím důvěrnější a užší je soužití, tím intenzivněji na nás působí. Základním a bezesporu nejsilnějším sociálním prostředím, které ovlivní každého člověka, je rodina. Rodina, ve které jsme dětmi, je označována jako primární. Máme tendenci opakovat způsoby chování, které okolo vídáme. I když se nám to nelíbí. Pokud jde o fungující rodinné prostředí, dostáváme dobrý základ. Učíme se vnímat role muže a ženy (otce a matky), přebíráme styl komunikace, dělby povinností, způsob hospodaření. Se způsobem života rodiny můžeme být spokojeni. Nabízí se pak možnost přenést model do dospělosti. Pokud se to setká s pochopením nebo s podobným názorem našeho partnera, je vše na dobré cestě.

Kdy to může skřípat?

- • Dobrý model se liší od dobrého modelu partnera.

- • Model není funkční, přesto ho opakujeme.

- • Chybí zkušenost s fungováním jednoho z rodičů v rodině (nebo některý z partnerů žil mimo rodinu).

V případě, že se více liší modely obou partnerů, dochází k obtížím. Každý z partnerů má své představy. Ve funkční rodině existuje soulad, partneři se doplňují. Není nejdůležitější, jestli více rozhoduje muž, nebo žena. Hlavním faktorem pro fungování rodiny je rozdělení kompetencí a respektování úkolů každého z partnerů.

Rodiče Daniely tvořili spokojený pár téměř 40 let. Je pravda, že občas někdo jízlivě podotkl, že kalhoty tu nosí máma, ale jinak byli oba manželé spokojeni. Když začala Daniela dospívat, zdál se jí tatínek až příliš pokorný, mamince udělal, co jí na očích viděl. Takového chlapa, o to snad Daniela ani nestála. Proto jí bylo milé, když se o ni začal zajímat kolega z práce, to bylo jiné kafe. Byl urostlý, vždycky uměl říci, co si myslí. Daniele to imponovalo a vztah slibně pokračoval. Cítila se středem zájmu svého snoubence, vše směřovalo ke svatbě.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Průvodce partnerským vztahem.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.