Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Simona Lazzari

VÝVOJ DÍTĚTE V 1.–3. ROCE

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 5008. publikaci

Fotografie Simona Lazzari, Stanislav Cimbura, Mgr. Lenka Míkovcová, Petr Hejduk, Ing. Kateřina Jandová

Odpovědná redaktorka Hana Reslová Dušková
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Daniela Eftimiadisová
Počet stran 200
Vydání 1., 2013

Vytiskla Tiskárna Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-3734-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7907-2 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-7910-2 (ve formátu EPUB)

O autorce

Simona Lazzari vystudovala střední zdravotní školu a mnoho let pracovala jako dětská sestra. Dnes se intenzivně věnuje přípravě těhotných a jako dula asistuje rodičkám u porodu. Poskytuje laktační poradenství kojícím maminkám a výživové poradenství metodou Metabolic balance. Je kvalifikovanou instruktorkou pro pohybový, sociální a psychický rozvoj kojenců, batolat a dětí předškolního věku. Celoživotně se vzdělává a doškoluje, publikuje v časopisech, portálech a médiích se zdravotnickou a populárně vzdělávací tematikou. Její práce ji natolik pohltila, že se jí stala koníčkem.

Mgr. Daniela Pirnerová,

šéfredaktorka Zdraví

Několik slov od kolegyně z práce: „Rodila jsem v době, kdy nebyla pražádná možnost rodit s pomocí kamarádky, duly, blízké osoby. Teď, s odstupem let, mohu říci, že pokud bych chtěla spřízněnou osobu, byla by to u porodu určitě Simona. Je empatická, velmi praktická, vždy po ruce, se srdcem na dlani. Stejně tak doporučuji-li vystresované mamince po narození miminka laktační poradkyni, jsem si předem téměř jista, že jak Simča vejde do dveří se svým úsměvem, elánem a erudicí, je po starostech. Věřím, že rady a zkušenosti v dílku, které máte v ruce, budou tou nejlepší volbou ve chvílích, kdy se stáváte dobrými maminkami a rodiči.“

Klára Cimburová

Věnováno mé dceři Valentince

Předmluva

Obsahem této knihy je vývoj batolete od jednoho do tří let. Pokusila jsem se obsáhnout všechny důležité i zajímavé aspekty, které toto období provází a definuje.

V první části knihy se věnuji oblasti zahrnující vývoj rozumový, citový i sociální, dotýkám se rozvoje řeči a intelektu, rozepisuji se o běžných každodenních úkonech, jako jsou osobní hygiena a sebeobsluha, stravovací návyky a mnoho dalšího.

Ve druhé části popisuji motorický vývoj batolecího období s podněty na rozvoj jednotlivých dovedností a jemné i velké motoriky.

Text pokračuje náměty ke hrám rozvíjejícím smysly, sebeuvědomění a intelekt, kreativitu, preciznost a mnoho dalšího ve prospěch vyvíjejícího se batolete. Poskytuje i návody pro společné hry doma, v přírodě i v dětském kolektivu. Součástí této kapitoly jsou i témata k zamyšlení týkající se hraček a vybavení obecně.

Knihu uzavírají informace, které snad přijdou vhod, pokud rádi, často a daleko cestujete. S naší malou dcerou Valentinkou jsme projeli poměrně dost destinací a využili rozmanité cestovní prostředky, díky čemuž se mohu podělit o nabyté zkušenosti.

Věřím, že vám tato kniha doplní vše, co nevíte, a utvrdí vás v tom, co již znáte. A také nabídne možnost k zamyšlení a eventuálně realizaci toho, čím se necháte inspirovat. S otevřeným srdcem, zdravým rozumem a dobrou vůlí lze dosáhnout nevídaného.

Dovolte, abych mnohokrát poděkovala paní šéfredaktorce Mgr. Gabriele Plickové z nakladatelství Grada, která mne oslovila a dala mi příležitost napsat tuto knihu. Byla to krásná práce, která mne každým dnem naplňovala, osvěžovala a inspirovala.

Ráda bych vyjádřila velkou vděčnost i paní Mgr. Daniele Pirnerové za skvělou duševní podporu a odbornou radu po literární stránce.

Současně bych ráda poděkovala Studiu pro ženy s.r.o., v čele s majitelkou paní Magdalenou Mikulandovou, za poskytnutí zázemí pro pořizování fotografií z průběhu dětských kurzů, které zde čile a velmi úspěšně probíhají.

Velký dík, vděk a pochvalu všem dětem – protagonistům, hlavně pak jejich maminkám a zvlášť Lence a Anežce, že mi umožnily zdokumentovat počínání svých drahých ratolestí během cvičení, her, tvoření i běžných každodenních situací, a tím dopomohly k oživení textu a k realizaci této knihy.

Panu Stanislavovi Cimburovi, jenž mi napomohl s pořízením četných fotografií, též patří laskavé poděkování a vyjádření úcty k jeho práci.

Úvod

Dítě je od narození samostatnou a přirozeně moudrou bytostí, která do velké míry zrcadlí to, co je jí nabídnuto, je tedy i odrazem našeho působení, vzoru a modelu.

Každý živý tvor, pokud není ovlivněn nevhodnými mechanismy a neodpovídajícím přístupem, je intuitivně a instinktivně veden ke správnému jednání a chování svým vlastním vnitřním hlasem, naprogramováním, genetickou pamětí, svou již zmíněnou přirozenou moudrostí. Z tohoto poznání vyplývá i přístup k dítěti uplatňovaný již od jeho početí. Dítě chce být dobré, milováno, chce se vyvíjet správně a je jen na nás mu tuto obdivuhodnou a dokonalou snahu příliš nekomplikovat.

Zkusme se podívat na výchovu a s tím související nastavení a uplatňování pravidel jako na průvodcovství, kdy průvodce respektuje dítě se všemi již řečenými schopnostmi. Současně si od dítěte zaslouží respekt, pochopení a vztah, který se opírá hlavně o vzájemně stanovená a uplatňovaná pravidla, hranice, požadavky a potřeby.

Je nad slunce jasné, že musíme začít u sebe. Všechno, co se v našem chování promítne k dítěti, jakkoli velkému, se bude odrážet v jeho chování k nám i k okolí. Výchova je především osobní disciplína a vnitřní ukázněnost, schopnost se vcítit, porozumět bez předsudků a naučených klišé. Výchova je snaha svým pozitivním konáním a jednáním ukazovat správnou cestu a mít stále na paměti, že nejsme neomylní a nemáme patent na správné řešení, i když jsme dospělí a zkušení lidé a navíc vše děláme s nejlepším úmyslem. Berme na vědomí, že dítě naprosto stejnou situaci či událost může vnímat zcela odlišně. Jeho jednání pak bude vedeno sice nezralou, ale o to více nepochroumanou a krystalicky čistou představou, nezatíženou naším naprogramováním.

Asi nejsložitější bude sjednotit se nebo alespoň se přiblížit k představě, jak na dítě působit. Vycházejme opět z předpokladu, že naše jednání je intuitivně správné. Samozřejmě jsme ovlivněni výchovou našich rodičů, působením všech kolektivních zařízení, kterými jsme prošli, společností, která na nás má neustále vliv… Připusťme, že ne náhodou jsme založili rodinu právě s naším partnerem. Pokud to byl přirozený a neuspěchaný výběr a proces, máme veškeré předpoklady k tomu, abychom měli přibližně podobné názory a dokázali se shodnout na významných a pro dítě důležitých krocích, které budeme postupně a s citem uplatňovat.

Fakt, že se budeme v jednotlivostech a detailech lišit, není na škodu, dítě se musí naučit vnímat odlišnosti a postupně je chápat, přijímat a naučit se s nimi žít. Připravujeme ho do života plného kontrastů, navzájem se popírajících skutečností, zvyků a názorů a současně od dítěte očekáváme, že bude vnímavé, chápavé a tolerantní k již řečeným nejednotnostem.

Hlavní a nejdůležitější je dle mého názoru dopřát dítěti díky našemu přístupu pocit jistoty, zázemí, představu o správnosti a spravedlnosti, vnitřní klid, pocit sounáležitosti se vším živým i neživým kolem nás. Svým příkladem můžeme napomoci rozvinout v dítěti ohleduplný, láskyplný a tvořivý přístup, který nebude v rozporu s jeho vlastním cítěním a vědomím.

Očekávám lásku a pozornost, spoustu času a práce a pak vyrostu v dobrého člověka

Prarodiče v této snaze zvané výchova, nebo lépe vedení dítěte, budou pravděpodobně uplatňovat přístup, jímž směrovali kdysi vás, tedy přístup obroušený a vyhlazený léty zkušeností a praxe a snad i nově nabytých poznatků a pochopení.

Obvykle nemá u prarodičů smysl trvat na přesných zásadách, nebylo by to reálné a přirozené a výsledek by nebyl ani nijak žádoucí. Vyplatí se jim jasně a zřetelně pojmenovat konkrétní věci, které opravdu nechcete akceptovat, a ověřit si, že dokonale pochopili, o co se vám jedná a proč, a že na váš požadavek přistoupili.

Dítě se s rostoucím věkem bude lépe orientovat v jednotlivých prostředích a adekvátně reflektovat na různé, někdy mírně se lišící výchovné snahy. Proto je tak nesmírně důležité rodinné zázemí a zdravá atmosféra vytvářející v dítěti pocit jistoty, ukotvení a pocit správnosti. Takové podmínky si bude dítě obhajovat samo a postupně je i prosazovat a uplatňovat.

Chceme přece našemu dítěti prospět a podpořit je v jeho budoucím dospělém životě. Chceme, aby našlo svou vlastní rovnováhu, identitu, aby věřilo a umělo si obhájit svůj úsudek, aby bezhlavě nepodléhalo autoritám, společenským vlivům, nekulturnímu prostředí. V rodině mu vytváříme „podmínky ke studiu“ – soustředěnou pozorností, diskusí, vlastním dobrým, ale i špatným vzorem a postojem mu nabízíme učební nástroje, které pak bude uplatňovat ve své dospělosti.

Psychologie dítěte

Samostatná a společná hra

Hra je pro dítě neodmyslitelným zaměstnáním. Jako se zdravý dospělý jedinec neobejde bez smysluplné práce, i dítě nutně potřebuje k všestrannému vývoji hru a zaměstnání. Díky činnosti – práci, kterou se v rámci hry zabývá, zdokonaluje hrubou i jemnou motoriku a koordinaci pohybů, nenásilně a zdravě připravuje a posiluje konkrétní svalové skupiny k dalším etapám fyzického vývoje. Díky hře se neustále posunuje k vypracovanějším, důmyslnějším a specifičtějším pohybům a fyzicky se zdokonaluje. Hra dopřává dítěti pochopit a lépe akceptovat fyzikální zákonitosti, duševně ho osvěžuje a otužuje, pěstuje v něm trpělivost, vytrvalost, koncentraci a cílevědomost, rozvíjí řeč.

V tomto období není hra ničím jiným než napodobováním lidské činnosti se všemi jejími aspekty. Dítě kopíruje, co vidí, a během hry pak uplatňuje vypozorovaný model se vším všudy, v dobrém i horším slova smyslu. V dětském chování se pak naplno rozvíjí a manifestují nálady jakéhokoliv druhu: od uchvácené spokojenosti a klidného koncentrovaného a radostného přístupu, přes neutrální až po nenaladěný, vzteklý a vzpurný postoj.

Bez práce nejsou koláče

Ne vždy se k práci stavíme optimisticky, naladění a s entuziasmem. Je to naprosto přirozené a pro dítě by to měla být zpráva, že ne každá činnost musí být nutně okouzlující a povznášející, ale i tak stojí za to vytrvat a pokusit se o dobrý výsledek. Ideálně by i úklid hraček, svlékání a oblékání, vysazování na nočníček, někdy stravování, ukončení hry či návštěvy a další ne příliš oblíbené činnosti měly být pojaty jako hra, aby si dítě zafixovalo, že neodmyslitelně patří k životu a je možné se s nimi vypořádat bez protestu, vzdoru a konfliktu. Hra, kdy je napodobována nějaká lidská činnost, postupně přerůstá do běžných denních stereotypů, a dítě si tak pěstuje povědomí o tom, co je správné, buduje si své sebevědomí, vnitřní důslednost a disciplínu.

Nic naplat, bez práce opravdu nejsou koláče

Nemá smysl obcházet nebo se úmyslně vyhýbat situacím, o kterých víme, že dítě rozladí. Čím dříve se naučí vypořádávat s nesnázemi a dokáže se s naší pomocí „přeladit do lepší nálady“, tím lépe pro něj i pro nás.

Učený z nebe nespadl

Dítě by se nevyhnutelně mělo již od malička učit vyrovnávat s malými nezdary, zklamáními. Jeho očekávání nemohou být vždy okamžitě a bezezbytku naplňována. Postupně se učí, že jsou i jiné potřeby, než jeho vlastní, že se věci nedějí automaticky a na povel. S přibývajícím věkem dítě postupně lépe chápe i čas jako neodmyslitelnou a neoddiskutovatelnou veličinu. Porozumí, že v konání je řád, který je podmíněn posloupností jednotlivých činností, a že je nutná jistá trpělivost či je třeba často vyčkat, než nadejde okamžik k vyplnění jeho požadavku. Pocit sebestřednosti a výjimečnosti bude přetrvávat ještě velmi dlouho, ale pro jeho vlastní budoucí úspěšnost a odolnost, ale i pro duševní klid a pohodu rodičů, je dobré takto k dítěti přistupovat.

Podpořte kreativitu dětí

V naší době hra v pravém slova smyslu směřuje spíše k pasivnímu přijímání naprogramovaných hraček, multimediálních pomůcek nebo počítačových her. Vytrácí se potřeba kreativního zapojení, do pozadí ustupuje fantazie, představivost, důvtip a hmatatelné ověření výsledku práce. Rychlý reset pokažené hry a ještě rychlejší start hry nové může směřovat k vytříbenější a pozornější koncentraci, ale může i zamlžovat realitu a připravovat půdu pro nepochopení a nepřijetí skutečnosti, ve které není vše tak jednoznačné a okamžité. Jmenovaný typ hraček vítězí ve výběru svou atraktivitou a dostupností rychlého a vždy bez překážek napravitelného řešení.

Jednoznačně není vhodné dítěti tyto hračky odpírat. Jsme součástí naší doby, která je typická technickým pokrokem, a dítě by bylo mírně řečeno „mimo hru“, pokud by se nemohlo účastnit. Ale je třeba nastavit pravidla jak dlouho, jak intenzivně, s čím a kdy si bude hrát.

Není nad zdravý pohyb

Dítě si v tomto raném období pěstuje návyky a stereotypy, které bude uplatňovat v dospělosti. Není třeba zmiňovat, že se vytrácí fyzický pohyb a děti se „programují“ na určité využití či spíše nevyužití fyzického potenciálu. Nedostatečným pohybem nedochází k podpoře a růstu svaloviny a toto svalové vybavení je pak chabým základem pro budoucnost. Během fyzické námahy se totiž přizpůsobuje a vylepšuje dýchací, oběhový i pohybový aparát. Ale netrénované a nezapojené svalstvo má tendenci stále více stagnovat, životně důležité orgány jsou nedostatečně prokrvené. Dítě tedy v důsledku neuváženého přístupu riskuje i zdravotní potíže.

Tolik věcí musím stihnout

Nenávratně je pryč doba, kdy se mnoho času pobývalo venku a děti byly automaticky nucené se přirozeně pohybovat, běhat, skákat, šplhat… Dnešní trend je jiný, rodiče tráví spoustu času pasivně a děti přejímají a kopírují jejich způsob života.

To je rychlost! Musím se dobře držet, aby mi motorka nefrnkla pod zadečkem

Jízda v náročném terénu dá zabrat

Lidský organismus má ale stejné, geneticky dané požadavky, a nejsou-li uspokojovány, automaticky se promítají do vzrůstajících statistik civilizačních onemocnění. Zkuste v dítěti podpořit a vtisknout mu dobrovolnou a žádanou potřebu se hýbat, sportovat, být v akci, hrát si, dovádět… Dítěti do tří let jsou tyto činnosti vlastní, pouze vlivem dospělých mohou ze svého naturelu postupně vybočovat a utvářet si návyky a stereotypy, které jeho organismus v budoucnosti příliš neocení. Ne nadarmo se říká: co do dítěte vložíme do jeho tří let, bude solidním a nezvratitelným základem pro jeho další počínání.

Rozvoj řeči

Období od jednoho do tří let věku dítěte se dá považovat za nejbouřlivější, nejodvážnější, nejtajemnější a nejroztomilejší, z hlediska posluchačů nejsložitější i nejdojemnější… Takto bych mohla pokračovat ještě v mnoha adjektivech, která by ranou fázi řeči vystihovala. V tomto období jsme svědky neutuchající fantazie, obrovské improvizace, překvapivého důvtipu a nikdy nekončící potřeby se vyjadřovat a neustále se vyptávat a „šťourat“ odzbrojujícím, někdy až nervy drásajícím „proč“.

Je to neopakovatelné období. Již nikdy se nebudete muset pídit po významu slov a burcovat v sobě detektivní sklony, abyste svému vtipálkovi vůbec porozuměli. Nebudete muset přemýšlet, o kom to vaše dítě mluví, když používá jinou osobu, ale přitom myslí sebe, nebudete si muset v duchu pro sebe přeskládat slovosled, aby řeč malého rozumbrady byla pro vás srozumitelná.

Pravděpodobně už nikdy v životě nebudete tolik zpívat, do omrzení předříkávat básničky a rýmovačky, a přitom vždy sklidíte úspěch. Možná tím rozpoutáte i nečekané taneční kreace a vzbudíte důstojnou pozornost, které se vám od dospělého publika rozhodně nedostane.

Vůbec nezáleží na vaší schopnosti intonace, frázování, barvě hlasu, dokonce vám bude prominuto i to, že stoprocentně nevládnete textem ani rytmem. Děti milují vsazovat do známých popěvků nově vymyšlená slova a ohromě se tím baví. Když navíc rytmus podpoříte obyčejným tleskáním či bubnováním, je mimořádný úspěch zaručen. Obrovský vděk zažijete, budete-li improvizovat a jako protagonistu textu použijete vašeho malého zpěváčka a k němu přidáte spousty zvířátek, hraček a nedávných událostí a vše spolu necháte prožít nějaké dobrodružství.

Od monologu k dialogu – fáze slov

Prohlížení, ukazování a časté opakování stimuluje řeč

Po prvním roce života se monolog průvodce – pečovatele o dítě mění na vzájemný dialog, jednoslovné vyjadřování pomalu přechází na víceslovné spojení. Každým dnem se dítě učí vyslovovat nová slova, zdokonaluje se v artikulaci, má potřebu komentovat jakoukoli událost, hru, požadavek… Jeho ještě neobratné pokusy často vzbuzují pobavení, někdy netrpělivost či nepochopení. Je velmi důležité dítě nenásilným a uctivým způsobem povzbuzovat a jemně korigovat – nenapomínat ho, neusměrňovat, pouze zopakovat jeho slova, eventuálně je dát do správné, jednoduché a z hlediska syntaxe vhodné věty. Tím dítěti poskytnete zpětnou vazbu, že jste mu porozuměli, a zároveň vždy didakticky přispějete k jeho výuce. Mluvte pomalu a zřetelně, používejte krátkých holých vět, postupem času přidávejte na složitosti a délce souvětí. Dítě si pozvolna rozšiřuje a usazuje klíčová slova, která mu pomohou lépe pochopit kontext. Je-li mluvené slovo doprovázené gestikulací, obrázky nebo předměty, tedy něčím hmatatelným, dítě si vše pamatuje mnohem rychleji a snáze si fixuje nové pojmy do své „databáze“.

Jak to funguje?

Je notoricky známo, že čím více smyslů do učení zapojíme, tím efektivněji, rychleji a trvaleji se nové informace ukládají. Stálým opakováním, důslednou výslovností a příjemně podbarveným hlasem, zapojením gest či hmatu (popř. čichu) při seznamování se s novým předmětem docílíme snadnější spolupráce a ochotnějšího vyjadřování.

Máma, táta, bába – piluji výslovnost!

Pro roční dítě jsou nejlépe zvládnutelné hlásky, které se tvoří pohybem rtů. Proto ještě kojenci před završením jednoho roku umí vyslovit „pápá, bába, bú, bé, fú, mama…“. Přibližně od prvního roku života se dítě pokouší vyslovovat jednoduchá slova, napodobuje zvuky zvířat, dopravních prostředků, víceslabičně komentuje události. Kolem roku a půl je jeho projev zatím hůř srozumitelný, ale podstatná jména, kterým dítě dává přednost, postupně skládá do jednoduchých dvouslovných spojení. Slova zatím neskloňuje ani nečasuje, i slovosled teprve čeká na svou příležitost. V tomto období děti aktivně využívají přibližně 60–80 slov a tvoří holé věty.

Fáze vět

Dvouleté dítě již zvládá kolem 200–400 slov a nesměle zkouší skloňovat a dávat slova do správného mluvnického tvaru. Věty se košatí, obsahují tři až čtyři slovní spojení. Mluva je rychlejší, kolem třetího roku se holé věty rozvíjí do jednoduchých souvětí. Čistá výslovnost se zatím zcela nedaří – dítě slova komolí a krátí, řeč si usnadňuje a slovosled příliš neřeší. Nějaký čas ignoruje háčky, musí se popasovat s těžko vyslovitelným sykavkami „c, s, z“ a „č, š, ž“, které dočasně nahrazuje hláskami snáze vyslovitelnými. Takzvané vibranty – hlásky „r“ a „ř“ – čekají na správnou výslovnost až po čtvrtém roce dítěte. Tyto složité hlásky jsou tvořeny špičkou jazyka, který v této době není ještě dostatečně obratný a pohyblivý.

Vývoj pokračuje

Do tří let dítě urputně pracuje na rozšiřování slovní zásoby a schopnosti porozumět novým výrazům, lépe a srozumitelněji se vyjadřovat. Tříleté dítě disponuje přibližně slovní zásobou čítající 600–1000 slov, tvoří složitější věty a lepší se ve snaze skloňovat a časovat. Gramatických chyb ve výslovnosti ubývá, vytrácí se pojmy vlastní dětskému slovníku.

Výslovnost sykavek

Pro korektní vyslovování sykavek je nutné mít zuby u sebe. Tomu někdy může bránit osvojený způsob dýchání ústy, když je zhoršená průchodnost nosu, často způsobená zvětšenými nosními mandlemi. V tomto případě je nutné poradit se na ORL u příslušného odborníka, který zváží, zda jsou nosní mandle skutečnou překážkou pro dýchání nosem, a rozhodne o nápravě. Pak musí nastoupit přeučení na správný způsob dýchání a jednoduchá cvičení pro korektní výslovnost. Obecně platí, že očekávaného výsledku docílíme opakováním, cvičením formou hry a zpětnou vazbou v podobě zopakování s dobrou výslovností. Je důležité pochválit, co dítě dobře zvládne, a následovně to i odměnit. Chybou je zviditelňovat, co se nepovedlo, nebo nevyžadovat opakování správného tvaru.

Komunikační dovednosti – základ dorozumění

Úroveň komunikačních dovedností nezřídka bývá ukazatelem duševní úrovně dítěte. Řeč je schopnost, která je nám geneticky daná. Ale pouze jejím pěstěním se z ní může stát dar, který nám bude sloužit k dorozumívání s ostatními lidmi.

Dítěti byste měli vytvořit vhodné a dostatečné podmínky, aby se mohlo plnohodnotně a komplexně rozvíjet. Zrání řečových center v kůře mozkové je složitá a dlouhodobá záležitost. Každé dítě je individualita a potřebuje svůj čas. Přibližně do tří a půl let má nárok používat svůj slovník, nemít dobrou výslovnost. V případě pochybností o správném vývoji řeči svého dítěte požádejte o odborný názor klinického logopeda, který stav zhodnotí a navrhne postup pro zlepšení. Je-li s vadou vhodně pracováno, ušetříte dítě pozdějších potíží. Dětský kolektiv je totiž krutý a školní docházka náročná. I ideálně intelektově vybavené dítě s potížemi plynulého a korektního vyjadřování je handicapované, postupně demotivované a v kolektivu dětí špatně akceptované.

Mluvíme a mluvíme a mluvíme

Pro podporu a zlepšení artikulačních pohybů úst a jazyka je skutečně nutné mluvit, mluvit a zase jen mluvit.

Vtáhněte děti do hry na různá zvířátka, houkání sirény, jak dělá bouřka, déšť, vítr, napodobujte zvuky dopravních prostředků, opakujte, co říkal táta, babička a děda… Rytmizujte jednoduché průpovědi, dělejte na sebe různé dovádivé grimasy a opičky, při kterých špulíte pusu, protahujte dopředu rty, dělejte vykulené obličeje s dokořán otevřenými ústy, oddalujte koutky úst od sebe do úplného protažení rtů, foukejte, frkejte. A jako třešničku na dortu dovolte, aby na vás děti vyplazovaly jazyk, zkoušely si dosáhnout na špičku nosu nebo na rameno, aby napodobovaly mlsné kočičky, které si olizují fousy, uhoněného pejska, který má vyplazený jazyk a sotva funí. Vrcholu slasti u dětí docílíte tím, že jim umožníte vyzkoušet si, jaké to asi je, jíst z misky jako pejsek a kočička.

Správně artikulujeme

Óóó – už mi to krásně jde!

Ááá – velká pusinka, aby mě bylo slyšet

Zdravé dítě chce mluvit přirozeně. Dopřejte, aby mělo i vizuální kontrolu nad výslovností, mluvte na ně z očí do očí, aby vidělo pohyb rtů a mimických svalů. Ku pomoci vám může být obyčejné zrcátko nebo ještě lépe fotoaparát, ale úplnou a mimořádně ochotnou a nadšenou spolupráci si vysloužíte použitím webové kamery nebo běžné kamery.

Přimějte dítě, aby si sáhlo na pusinku, když říká „ššššš, ppppp, bbbbb, fffff“, je to jenom další důležitý a snadno ověřitelný vjem, jinak a účinně zpracovaný a uložený, který povede k lepšímu provedení a zapamatování. Lidský mozek pracuje na principu synergie – veškeré informace, které zpracovává a které zdánlivě nemusí spolu souviset, se po vyhodnocení ukládají daleko trvaleji a hodnotněji a jsou kdykoli k vyzvednutí a použití.

Je potřeba mluvit artikulačně správně, řeč nepitvořit a nešišlat. Dítě vše doslova „nasává“ a napodobuje! Tempo řeči musí být srozumitelné, klidné a spíše volnější, modulace našeho projevu by měla být přirozená, ale zároveň výrazná. Pokud budete přehánět, může se stát, že dítěti přivodíte spíše šok než příjemný zážitek. Celkový projev by měl být pozitivně laděný a klidný.

Zpíváme a zpíváme a zpíváme

Melodie rozeznívá a konejší ducha, zklidňuje, zlepšuje náladu, melodický zvuk navozuje v těle příznivější předpoklady k mnoha nezbytným pochodům.

Ne nadarmo se muzikoterapie využívá jako efektivní nástroj k léčbě psychosomatických onemocnění. Například se ví, že nezralí novorozenci lépe prospívají, autističtí a depresivní pacienti vykazují lepší komunikativní a sociální schopnosti, nemocní lidé se dříve uzdravují, staří lidé se cítí lépe. Zjednodušeně řečeno hudba vyvolává pocit štěstí, uspokojení a díky těmto prožitkům se do organismu vyplavují hormony endorfiny, které efekt ještě umocní. Na základě těchto podnětů se organismus snáze regeneruje, spouští samoozdravné procesy, efektivněji odolává zevním nepříznivým podnětům.

Lidský hlas je silný nástroj

Nedopusťte, aby si vaše děti zvykly pouze na reprodukovanou hudbu, změňte vlastní návyky a nebojte se muzikálně projevit. Zpívejte si a notujte, až vám to přejde do krve a stane se vám to samozřejmé. Děti vám budou vděčné, zlepší se jejich slovní zásoba, cit pro rytmus, estetické vnímání i hudební sluch. Přeroste-li záliba v hudbě i do staršího věku, otevře se jim snáze cesta k hudební výchově či k samotné hře na hudební nástroj. A hlavně ubude práce našim logopedům, psychologům a psychiatrům.

Neumím si představit nic přirozenějšího než utišit či uspávat dítě ukolébavkou. Tichý melodický konejšivý hlas dítě připraví a uvede do snění lépe než cokoli jiného. Vždyť písnička je z historického pohledu zpracovaný příběh, zpívalo se vždy a za všech okolností, ať už udávala rytmus k práci nebo odměřovala vzdálenost cesty, utěšovala nemocného nebo konejšila uplakané miminko, rozdávala radost nebo slibovala lásku, vybízela k boji, usmiřovala nepokoje nebo jen zaháněla nudu a vyplňovala čas. Naši předkové dobře věděli, co dělají a proč. Zkuste se inspirovat a připomenout si staré osvědčené metody.

Povídám, povídám pohádku

Přibližně od druhého roku pozvolna rozšiřujte rozsah lidové slovesnosti i prostřednictvím krátkých nekomplikovaných pohádek a vyprávění. Děti vyprávění zbožňují a jsou ochotnými a vždy připravenými posluchači. První pohádky budou pojednávat o známých zvířátkách, lidech či věcech, budou mít jednoduchý děj a hezký konec. Přitažlivým a často vyžadovaným povídáním může být i nedávno prožitá událost, Vánoce, návštěva babičky a dědy na venkově, kde byla ta úžasná živá zvířátka, která jste si mohli pohladit a pozorovat je. Nebo i poslední dovolená, pobyt na horách, chystaný výlet do ZOO, návštěva tajemného hradu či akvaparku. Můžete hrát hru na doplňování slov nebo se střídat při vyprávění po větách, při dokončení pohádky.

Dítě ještě více ocení, mluvíte-li se střídavou intonací, měníte-li barvu hlasu, můžete si pohrát s rytmem řeči, opakovat významná a klíčová slova, šeptat ve vypjatých momentech a zvýšit hlas pro dodání dramatičnosti, simulovat řeč zvířátek, rostlin a různých osob.

Vtáhněte je do příběhu

Vyprávění se vždy řídí vyspělostí dítěte a jeho schopností se koncentrovat. Během dne si pohádky či vyprávění můžete zpestřit a zdramatizovat. Jako kulisy použijte vybavení bytu, plyšové i jiné hračky, panenky, deky, kartonové krabice. Velmi vděčná a prakticky nepostradatelná součást simulující domeček je stůl a deka, a je-li po ruce tatínek či jiní příslušníci rodiny, tím lépe. V přírodě se nejlépe hraje v lese, kde se lze dobře schovat, v křoví najít skrýš a vytvořit si pelíšek, přes potůček můžete stavět hráze a mosty, z listí kupit hromady, do kterých se tak pěkně skáče nebo válí sudy.

Takové hry mají přímý a blahodárný dopad na rozvoj řeči a slovní zásobu. Přispívají k pochopení významu nových slov, podporují lepší výslovnost i paměť, napomáhají vnímání zvukomalebnosti, utvářejí cit pro estetiku, pro vlastní příběh, budují základy pro pochopení stavby věty a gramatických zákonitostí a mnoho dalšího.

Večerní povídání pak může být reflexí celého dne, rekapitulací úspěchů a nových zážitků, ale i poučením se z nepovedeného, vysvětlením křivd a odpuštěním všeho nepatřičného. Dítě pak usíná smířené a klidné, protože ví, že ho čeká zítřek s čistým štítem, a těší se na nové, ještě neodolatelnější přísliby a zážitky.

Dvojjazyčná výchova

V dnešní době jsou stále častější smíšená manželství, neboť hranice jsou otevřené, mísí se kultury a lidé jsou kosmopolitnější. Děti v těchto rodinách prochází bilingvní výchovou: každý z rodičů hovoří jiným jazykem a někdy spolu navíc komunikují ještě řečí odlišnou. Dítě má schopnost přijímat jazyk mluvčího a učit se ho spontánně jako jazyk mateřský. Spojí si ho s konkrétní osobou a postupně v tomto jazyce reaguje na každého rodiče zvlášť. Z toho vyplývá, že rodič má pokud možno mluvit na dítě výlučně svým mateřským jazykem. Nejen pro správnou výslovnost, kterou si dítě osvojuje, ale i pro škálu slov, kterou rodilý mluvčí zná, nemluvě o vyjadřování pomocí citoslovcí a různých zvukově a citově zabarvených slovíček, která se z mateřštiny do cizího jazyka přenést nedají.

Postupně to vše zvládnou na výtečnou

Dítě si někdy vytváří svůj osobitý jazyk, ve kterém používá výrazy podle momentální potřeby a pocitu. Vymýšlí i novotvary zkombinované z obou jazyků, starší děti aplikují gramatiku jednoho jazyka na slova jazyka druhého. Má dcera například časovala česká slovesa s italskou koncovkou nebo si pomáhala českými přídavnými jmény a dosazovala je do italských vět. Je-li dítěti věnována dostatečná pozornost a nabídnuta bohatá škála slovní zásoby, nejsou-li na dítě kladeny příliš velká očekávání a vše se odehrává v konstruktivní atmosféře a klidu, je dítě schopné postupně „přepínat a přemýšlet“ v obou jazycích stejnoměrně.

Výuka cizího jazyka

Dítě do tří let má spoustu práce s osvojením a zdokonalováním si své mateřštiny. Někteří odborníci jsou toho názoru, že v předškolním věku je výuka cizího jazyka předčasná a nevhodná. Má-li se dítě setkat s cizím jazykem, tak výlučně formou písniček, říkanek, zdramatizovaných jednoduchých pohádek či formou hry, a to vždy prostřednictvím rodilého mluvčího. Nemělo by docházet k překládání jednotlivých výrazů, dítě by si mělo vše nové postupně zažít jako ve svém mateřském jazyce. Je notoricky známé, že nejlépe se do paměti ukládají věci, které prožíváme, na které se váže nějaká citová zkušenost. Z toho vyplývá, že bude-li dítěti zprostředkováno něco nového příjemným způsobem, milou, oblíbenou osobou a dítě bude do hry zapojené, prakticky nebude vnímat, že se učí, a tehdy jeho paměť podá nejlepší výkon. Důležité je nikdy dítě nepřetěžovat, dát mu svobodnou volbu a umožnit odpočinek, když to potřebuje.

Co si pamatovat

- ■Na dítě mluvte zřetelně, v klidném tempu, artikulujte, nešišlejte…,

- ■je-li výslovnost nebo slovosled dítěte nesprávný, zopakujte po něm slovo nebo větu ve správném znění,

- ■snažte se o oční kontakt, aby dítě mělo možnost kontroly nad vašimi mluvidly,

- ■s dítětem mluvte, komentujte, co a proč děláte, zpíváte, vyprávíte…,

- ■nenapomínejte, neopravujte, nepožadujte opakování správné výslovnosti,

- ■nemějte přehnané ambice a dítě nepřetěžujte.

Smyslové vnímání

Všem zdravým lidem je dáno „mít všech pět pohromadě“, tedy pět základních smyslů – zrak, sluch, hmat, čich, chuť, je to naše přirozená výbava. Prostřednictvím smyslů vnímáme, poznáváme a akceptujeme okolní svět i sami sebe. Mezi další smysly, již ne v pravém významu slova, můžeme zařadit receptory kontrolující vnitřní prostředí organismu, termoregulaci, orientaci v čase a prostoru, vnímání pohybu a gravitace. Tyto schopnosti organismu jsou synchronizované a nepodléhají vědomému ovládání. Mozek dítěte a s ním jeho smysly se stále vyvíjejí. Správná míra podnětů, stimulace a motivace, napříč všemi činnostmi a hrami, dítě obohacuje a předurčuje k ideálnímu rozvoji a využití v dospělosti.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Vývoj dítěte v 1.-3. roce.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.