Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Richard Templar

106 zlatých pravidel pro spokojený život
2., rozšířené vydání

Přeloženo z anglického originálu THE RULES OF LIFE A PERSONAL CODE FOR LIVING A BETTER, HAPPIER, MORE SUCCESSFUL KIND OF LIFE  02 Edition, vydaného nakladatelstvím Pearson Education Limited ve Velké Británii, první vydání v roce 2006, druhé vydání v roce 2010.

This translation of The RULES OF LIFE A PERSONAL CODE FOR LIVING A BETTER, HAPPIER, MORE SUCCESSFUL KIND OF LIFE 02 Edition is published by arrangement with Pearson Education Limited.  All rights reserved.

First Edition © Richard Templar 2006
This Edition © Richard Templar and Pearson Education Limited 2010

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 5021. publikaci

Překlad Mgr. Milina Krajčovičová, Mgr. Daniel Helekal
Odpovědné redaktorky Eva Modrá, Mgr. Lucie N. Marková
Sazba Milan Vokál
Počet stran 240
Druhé vydání, Praha 2013
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2013
Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-3935-9

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7997-3 (ve formátu PDF)
ISBN 978-80-247-8000-9 (ve formátu EPUB)

Věnování

Tato kniha je věnována Mijamotovi Musašimu, který mě naučil strategii jednoduchosti, a Jamie Greenwoodovi, který mě naučil úspornosti pohybu. Jsem jim oběma hluboce zavázán.

Nebát se
Nenechat se překvapit
Neváhat
Nepochybovat

Poděkování

Chtěl bych poděkovat všem čtenářům, kteří mi během let posílali poznámky k mým knihám, a především těm, od nichž jsem dostal podnětné nápady k tomuto novému vydání Zlatých pravidel pro spokojený život. Můj zvláštní dík si jmenovitě zaslouží:

Neil Duggan
Nicola Betts
Zakia Moulaoui
Daniel Nortey
Jalaj Soni
Elif Vatanoğlu
a Donna z pizzerie

Úvod

Z důvodů, které tu pro jejich zdlouhavost a složitost nelze rozvádět, jsem ve velmi útlém věku musel několik let bydlet u prarodičů. Jako většina jejich generace to byli pracovití, spokojení lidé. Děda šel kvůli pracovnímu úrazu brzy do důchodu (spadl mu na nohu náklad cihel) a babička pracovala ve velkém obchodním domě v Londýně. To, že mě k ní na chvíli nečekaně odložili, samozřejmě přineslo jisté logistické problémy. Byl jsem příliš malý na to, abych chodil do školy, a na dědečka se s hlídáním doma nedalo moc spolehnout (muži tehdy děti ještě nehlídali... páni, jak se všechno změnilo!). Babička se rozhodla, že mě schová pod křídlo (a to někdy jak přeneseně, tak doslova – to když mě nenápadně pronášela kolem ředitelů a vedoucích), a šli jsme spolu do práce.

Chodit s „bábinkou“ do práce byla legrace. Čekalo se ode mě, že budu dlouhou dobu zticha a v klidu, a protože jsem nic jiného nepoznal, měl jsem za to, že je to normální. Zjistil jsem, že si sledováním zákazníků (jak jsem to často ze svého bezpečného úkrytu pod obrovským stolem dělal) celkem vesele dokážu krátit chvíli. V pozorování lidí jsem tehdy našel nesmírnou zálibu.

Moje máma (později jsem u ní zase začal bydlet) říkala, že mi to nikdy k ničemu nebude. Tím si ale nejsem tak jistý. Víte, na začátku kariéry mi pozorování ostatních ukázalo, že existují určité způsoby chování, které lidem zajistí pracovní postup. Pokud například měli dva lidé stejné schopnosti a jeden z nich se oblékal, myslel a choval, jako by už vyššího postavení dosáhl, byl to právě on, kdo potom to vyšší místo taky dostal. Aplikace těchto způsobů chování v praxi mi umožnila rychlý postup na kariérním žebříčku. Tahle „pravidla“ se stala základem mé knihy 100 zlatých pravidel pro úspěšnou kariéru, která je bestsellerem ve svém oboru.

Stejně jako je možné vysledovat způsoby chování, díky nimž někteří snadno postupují v práci, lze takové vzorce vystopovat i v životě. Sledujete-li život obecně, zjistíte, že se lidé dají, zjednodušeně vzato, rozdělit na dva hlavní tábory: na ty, kteří hádanku úspěšného života už zřejmě rozřešili, a ty, kteří s tím stále tak trochu zápasí. A když říkám úspěšně rozřešili, nemyslím tím, že hromadí bohatství ani že dosáhli vrcholu nějaké stresující kariéry. Nikoliv, „rozřešit“ myslím v tom staromódním smyslu, který by byl jasný mým pracovitým prarodičům, lidem, kteří jsou spokojení, každý den se z něčeho radují, jsou celkově zdraví a mají ze života více. Ti, kteří s tou hádankou stále zápasí, obecně tak šťastní nejsou a ani jejich radost ze života není taková, jaká by být měla.

V čem vězí to tajemství? Odpověď zní, že všechno je otázka jednoduché volby. Všichni se v životě musíme dennodenně rozhodovat. Některá naše rozhodnutí nám přinesou smutek, jiná nás zase naplní štěstím. Při pozorování lidí jsem si uvědomil, že když se řídíme několika základními „pravidly pro život“, obvykle toho víc uděláme, snadněji se vyrovnáváme s nepřízní osudu, více se radujeme ze života a šíříme kolem sebe trochu štěstí. Lidé, kteří hrají podle zlatých pravidel, jako by si štěstí nosili stále s sebou, když vstoupí do místnosti, jako by ji prozařovali, zdá se, že mají víc elánu do života a snáze čelí všem problémům.

Takže tady je mých 106 zlatých pravidel pro spokojený život. Není to Písmo svaté ani nejsou tajná nebo složitá. Vycházejí výhradně z mého pozorování spokojených a úspěšných lidí. Všiml jsem si, že ve stopách většiny z nich jdou zase spokojení lidé. Ti, kdo vypadají nešťastně, je určitě nenásledují. A ti úspěšní si často ani neuvědomují, co přesně dělají – to jsou opravdoví hráči podle pravidel. Zatímco ti se slabšími instinkty často mají pocit, že jim něco chybí, a stráví celý život hledáním něčeho (často sebe sama), co zázrakem dá jejich životu smysl nebo vyplní prázdnotu v jejich nitru. Ale pro odpověď není potřeba chodit daleko – není zapotřebí nic jiného než jen jednoduchá změna chování.

Opravdu to může být tak snadné? Ne, samozřejmě že ne. Žít podle pravidel není nikdy snadné. Kdyby tomu tak bylo, už bychom na to všichni dávno přišli. Musí to být těžké, aby se to vyplatilo. Ale každé z pravidel (a v tom je jejich krása) je samo o sobě snadné a dosažitelné. Můžete si laťku nasadit vysoko a pustit se do všech najednou, nebo si vzít pěkně jedno po druhém. A já? Mně se to nikdy nepovede. Odpadnu stejně často jako kdokoli jiný, ale dobře vím, co dělat, abych se zase vzpamatoval. Vím, co musím udělat, aby můj život zase dával smysl.

Pozorováním lidí jsem si uvědomil, že všechna tato pravidla pro spokojený život jsou rozumná. Já osobně mám strašně rád takové ty rady, co začínají „Odejděte dobrovolně...“, ale neumím si moc představit, jak bych to měl provést. Ovšem rady typu „než vyjdete, naleštěte si boty“ mi smysl dávají, protože něco takového sám dělám a (co je důležitější) okamžitě v nich vidím logiku. Mimochodem, skutečně se domnívám, že vyleštěné boty působí lepším dojmem než špinavé.

O čištění bot se tu sice nic nedočtete, ani tu nenajdete nic o božských vnuknutích nebo ezoterice, což ale neznamená, že na tom nezáleží. Jde jen o to, že je podle mě lepší nabízet realistické cíle než moralizující klišé (která sice mohou být pravdivá – například „čas všechno zahojí“ nebo „láska hory přenáší“, ale když z toho chcete vyvodit něco konkrétního, nedozvíte se jak, aspoň u mě to tak je).

Zato tu najdete starý dobrý selský rozum. Nedočtete se nic, co už byste neznali. Tato kniha není zjevením, ale připomínkou – připomene vám, že pravidla pro spokojený život jsou univerzální, samozřejmá, jednoduchá. Řiďte se jimi a budou fungovat.

Ale co s těmi, kdo se jimi neřídí, a přesto se zdají být úspěšní? No, jsem si jist, že všichni známe lidi, kteří získali veliké bohatství a kteří jsou bezcitní, nepříjemní, panovační a pohybují se na samé hranici morálky. A jestli je vaším cílem tohle, dá se toho dosáhnout. Ale spíš bych řekl, že chcete v noci klidně spát, vydržet sami se sebou a být po všech stránkách milý člověk. Krásné je na tom to, že to záleží jen a jen na naší osobní volbě. Každý den se rozhodujeme, zda budeme konat dobro nebo zlo. Pravidla pro spokojený život vám pomohou konat dobro, ale není to povinné. Pokud jde o mě, když jdu v noci spát, rád si celý den znovu projdu a pak si, v lepším případě, můžu říct: „Jo, byl to prima den, vedl jsem si dobře,“ a cítit hrdost na to, čeho jsem dosáhl, a ne lítost a nespokojenost nad svými skutky a životem. Rád jdu spát s pocitem, že jsem něco změnil, že jsem byl k lidem hodný a neublížil jim, rozdal trochu štěstí, trochu se pobavil a z celkových 10 bodů za dobré chování jsem jich získal téměř 10 a ne 1.

Zlatá pravidla pro spokojený život vám neporadí, jak vydělat hromady peněz a dosáhnout závratných úspěchů (to byste si možná spíš měli přečíst 100 zlatých pravidel pro úspěšnou kariéru). Jednoduchým způsobem pojednávají o tom, jak se cítíte ve svém nitru, jaký vliv máte na lidi kolem sebe, jaký jste přítel, partner a rodič, jak ovlivňujete svět a jaký dojem po sobě zanecháváte.

Na své knihy se někdy dívám tak trochu jako na děti. Pohladím je po hlavě, utřu jim nos a pošlu je do světa. Takže když vám 106 zlatých pravidel pro spokojený život něco přinese, budu rád.

Richard Templar

Část první

Pravidla pro vás

Rozdělil jsem 106 zlatých pravidel pro spokojený život do čtyř částí – a sice vy, váš partner, vaše rodina, okruh lidí kolem vás (včetně kolegů v práci a kamarádů) a konečně svět jako takový. Tohle dělení reprezentuje pět podvědomých kruhů, které si každý kolem sebe udržujeme.

A začněme hned tím nejdůležitějším – pravidly pro vás. Jsou to pravidla, díky nimž ráno vstaneme z postele, vyrazíme do světa pozitivně naladěni a bezpečně a úspěšně proplujeme všemi nástrahami dne, ať už si na nás nachystá cokoliv. Jsou to pravidla, která nám pomohou omezit stres, dají nám ten správný životní postoj, pomohou nám určit si vlastní standardy a stanovit si cíle, k nimž budeme směřovat.

Jsem přesvědčen, že každý z nás si tahle pravidla bude muset trošku poupravit tak, aby odpovídala jeho vychování, věku a situaci. Všichni potřebujeme mít vlastní standardy, kterými se v životě řídíme. U každého budou jiné, ale podstatné je, abyste vůbec nějaké měli. Bez takovýchto standardů se budete životem jen tak bezcílně potloukat a nebudete schopni sledovat, jak si vedete. Zato když je máme, máme i nějaký pevný bod, místo, kam se můžeme uchýlit, kde se můžeme schovat a načerpat síly. Jsou naším měřítkem osobního rozvoje.

Ale nejen standardy živ je člověk. Jde také o to, uvolnit se, radovat se, užívat si života.

1   Nechte si to pro sebe

Co nevidět se stanete hráčem, co hraje podle pravidel. Když se rozhodnete na sebe tenhle úkol vzít, pustíte se do dobrodružství, které vám možná změní celý život. Zakrátko objevíte způsob, jak získat větší optimismus, jak se stát šťastnějším a úspěšnějším. Není nutné o tom někomu něco vykládat. Raději mlčte, chytráky nemá nikdo rád. To je vše. První pravidlo zní: Nechte si to pro sebe.

Možná někdy budete mít chuť popovídat si s jinými lidmi o tom, co děláte, protože se o to zcela přirozeně chcete s někým podělit. No jo, ale to nemůžete a ani to neuděláte. Ať si to zjistí sami i bez vaší nápovědy. Může vám to připadat nefér, ale ve skutečnosti je to mnohem férovější, než si myslíte. Když jim to povíte, začnou se vám vyhýbat, a to zcela oprávněně – nikdo nemá rád, když ho někdo poučuje. Trochu se to podobá situaci, kdy přestanete kouřit. Najednou objevíte zdravý způsob života a musíte na svou novou víru obrátit všechny své přátele – kuřáky. Problém je v tom, že oni ještě nejsou připraveni přestat, a vy zjistíte, že vás nazývají slušňákem, moralistou, a co hůř, bývalým kuřákem. A ty přece nikdo nemůže vystát.

„Nepoučujte, nic nehlásejte, ani se o tom nezmiňujte.“

Takže první pravidlo jednoduše říká: Nepoučujte, nic nehlásejte, nepokoušejte se nikoho předělávat, nic nevytrubujte do světa, ani se o tom nezmiňujte.

Jakmile změníte přístup k životu a začnete odpovídat na otázky, jak se vám to povedlo, přinese vám to pocit vnitřního uspokojení a můžete odpovědět, že nic zvláštního, že za to, že se cítíte lépe/šťastnější/ svěžejší/veselejší a co já vím jak, může jenom ten dnešní slunečný den. Není nutné zacházet do podrobností, protože ty vlastně nikoho nezajímají. Ve skutečnosti všichni chtějí slyšet přesný opak. Je to jako, když se vás někdo zeptá, jak se máte. Chce slyšet jenom jediné slovo – „dobře“. I když třeba právě tiše úpíte v propasti zoufalství, dotyčný nic jiného slyšet nechce, protože nechce mít pocit, že se od něj čeká, aby se nějak angažoval. A když se vás bezmyšlenkovitě zeptá „Jak se máte?“, rozhodně nestojí o žádné výlevy. Jediné, co chce slyšet, je „dobře“, aby si pak zase mohl jít po svých, aniž by se tím dál zabýval. Když neodpovíte „dobře“ a namísto toho se začnete svěřovat se svými starostmi, velmi rychle vezme do zaječích.

Stejně to funguje i s dodržováním pravidel. Nikdo to vlastně nechce vědět, takže buďte zticha. Jak to vím? Protože když jsem napsal 100 zlatých pravidel pro úspěšnou kariéru, která spoustu lidí upozornila na schopnost dosáhnout pracovních úspěchů bez toho, aby museli sáhnout k podlým praktikám, navrhl jsem totéž a zjistil jsem, že to funguje. Jenom pokračujte, dělejte to v tichosti a hleďte si spokojeně a slušňácky svého, aniž byste cokoli říkali.

2   Zestárnout nutně neznamená zmoudřet

Lidé obvykle přepokládají, že tím, jak stárneme, stáváme se moudřejšími. To bohužel není pravda. Ve skutečnosti je to tak, že jsme pořád stejně zabednění a děláme pořád hromady chyb, jen ty chyby jsou pořád jiné a nové. Ze zkušeností se sice poučíme a stejných chyb se možná nedopustíme, ale číhá na nás hromada dalších, na kterých si rozbijeme nos. Klíčem k úspěchu je smířit se s tím a nemlátit hlavou o zeď, když se nějaké chyby přece jen dopustíte. Pravidlo zní: když něco zvořete, buďte na sebe hodní. Odpusťte si a smiřte se s tím, že bez chyb se stárnutí ani nabývání moudrosti neobejde.

Když se díváme zpět, pro samé chyby se nám obvykle nedaří vidět ty nejbezprostřednější. Podstatou moudrosti není nedělat chyby, ale naučit se z nich vyjít bez újmy na důstojnosti a zdravém rozumu.

Když jsme mladí, stárnutí nám připadá jako něco, co se stává, ehm, starým lidem. Ale děje se to nám všem a nemáme jinou možnost, než se s tím smířit. Ať děláme cokoli a ať už se cítíme jakkoli, realita je taková, že zestárneme. A časem to nejspíš jde čím dál tím rychleji.

Můžete se na to dívat takhle: čím jste starší, tím více máte pokryto oblastí, ve kterých lze udělat chyby. Vždycky tu budou nové oblasti, ke kterým nemáme žádný návod a kde si nebudeme vědět rady, budeme brát všechno moc vážně, všecko zpackáme. A čím flexibilnější jsme, čím méně se bojíme riskovat, čím lépe se umíme přizpůsobit životu, tím více najdeme cest, které můžeme probádat – a kde samozřejmě nasekáme spoustu chyb.

„Podstatou moudrosti není nedělat chyby, ale naučit se z nich vyjít bez újmy na důstojnosti a zdravém rozumu.“

Jakmile se ohlédneme a snažíme se zjistit, kde jsme udělali chybu, a slíbíme si, že už se to nebude opakovat, nic víc není potřeba. Pamatujte si, že pravidla, která platí pro vás, platí taky pro všechny kolem vás. Ostatní přece také stárnou a nijak zvlášť nemoudří. Jakmile to uznáte, budete shovívavější a laskavější k sobě i ostatním.

Koneckonců, ano, čas všechno zhojí a všechno se časem zlepší. A vlastně čím víc chybujeme, tím je nepravděpodobnější, že napácháme chyby nové. Nejlepší na tom je, že když se ze svých chyb vzpamatujete a překonáte je v mladém věku, tím méně tvrdou školou života budete muset projít později. A v tom je výhoda mládí – můžeme se dopustit všech možných i nemožných chyb a zbavit se jich.

3   Co se stalo, stalo se

Lidé dělají chyby. Někdy velmi závažné. A velmi často nejde o chyby úmyslné ani osobní. Někdy lidé prostě nevědí, co dělají. To znamená, že když se k vám v minulosti někdo choval špatně, nemuselo to být proto, že chtěl být zlý, ale proto, že byl tak naivní, hloupý, zkrátka jenom člověk jako my ostatní. Chyba v tom, jak vás vychovali nebo jak s vámi někdo ukončil vztah nebo co já vím co, se nestala proto, že to tak chtěli, ale proto, že neuměli nic jiného.

Jestli chcete, můžete dát průchod jakýmkoli pocitům zlosti, zášti, lítosti, vzteku. Můžete uznat, že je z vás skvělý člověk právě kvůli všemu tomu špatnému, co vás postihlo, ne tomu navzdory. Co se stalo, stalo se, a vy musíte jít dál. Nepoužívejte nálepky „dobré“ a „špatné“. Ano, já vím, že něco je opravdu špatné, ale to skutečně „špatné“ na tom je, jakým způsobem si tím necháme ovlivňovat život. Mohli byste se těmito věcmi nechat deptat, užírat jako nějakou emocionální kyselinou, která vás zevnitř rozleptává a paralyzuje. Ale vy se jimi nebudete zabývat a přijmete je jako něco, co utvrdí váš charakter a co je spíš pozitivní než negativní.

Teoreticky jsem měl závažně dysfunkční dětství a nějakou dobu z toho byl zapšklý. Za všechny své slabosti, pocity deprimovanosti a vše, co ve mě bylo špatně zformované, jsem dával vinu své prazvláštní výchově. Je to tak snadné. Ale jakmile jsem se smířil s tím, že co se stalo, stalo se, a mohl jsem se rozhodnout odpustit a jít dál, všechno se značně zlepšilo. Minimálně jeden z mých sourozenců touto cestou nešel a dál se užíral svou záští, dokud ho nepřemohla.

„Co se stalo, stalo se, a vy musíte jít dál.“

Jestliže jsem chtěl mít ze života víc, bylo pro mě nejdůležitější přijmout všechno špatné jako důležitou součást sebe sama a jít dál. Vlastně jsem chtěl, aby mě to nastartovalo do dalšího života, abych se stal optimistou do té míry, že bych si bez těchhle špatných věcí nedokázal život představit. Kdybych se teď měl znovu rozhodnout, nic bych neměnil. Samozřejmě, když se podívám zpátky, takové dětství a takový život nebyla žádná slast, ale určitě mi to pomohlo stát se sám sebou.

Myslím, že změna nastala tehdy, když jsem si uvědomil, že kdybych před sebe mohl postavit všechny ty lidi, kteří mi „ublížili“, nemohli by nic dělat. Já bych na ně mohl křičet, řvát, spílat jim, ale oni by už nemohli nic napravit ani odčinit. Také by museli uznat, že co se stalo, stalo se. Není cesty zpět, jen kupředu. Ať je to pro vás životním mottem – běžte stále jen kupředu.

4   Smiřte se s tím, jací jste

Pokud se smíříte s tím, že co se stalo, stalo se, máte na krku jenom sebe sama, přesně tak jak jste. Nemůžete se vrátit a něco změnit, takže musíte vycházet z toho, co máte. Tím se nesnažím hlásat nějaké duchovno, jako že máte milovat sami sebe – to by bylo až příliš ambiciózní. Ne, začněme jednoduchým smířením. Smíření je jednoduché, protože znamená přesně to, co označuje: smířit se. Nemusíte nic zlepšovat, nic měnit ani usilovat o dokonalost. Naopak. Prostě se smiřte s tím, jací jste.

„Nemusíte nic zlepšovat, nic měnit ani usilovat o dokonalost. Naopak. Prostě se smiřte s tím, jací jste.“

Smiřte se se všemi kazy, neduhy, chybami, nedostatky, slabými stránkami a ostatním. Neznamená to ale, že se sebou máte být zcela spokojení nebo se oddávat lenosti a vést špatný život. Nejprve se smiřte s tím, jací jste, a pak na tom můžete dál stavět. Co rozhodně dělat nebudeme, je zoufat si, protože se nám na nás něco nelíbí. Ano, změnit se toho dá hodně, ale k tomu se dostaneme později. Konec konců jsme teprve u pravidla číslo 4.

Pravidlem 4 se prostě řídit musíte, protože jiné cesty není. Musíme se smířit s tím, že jsme, jací jsme – součet všeho, co nás potkalo. Tak to prostě je. Vy, já i všichni ostatní jsme lidé, což znamená, že jsme celkem komplikovaní. Vláčíme s sebou touhy, trápení, hříchy, někdy malichernosti, chyby, rozladěnost, vztek, váhání a opakování stejných vzorců. Právě tato složitost z člověka dělá tak úžasného tvora. Nikdo z nás nikdy nemůže být dokonalý. Začneme tím, co máme a jací jsme, a pak si můžeme vybrat, jestli se každý den budeme snažit o nějaké zlepšení. A to je vše, co se po nás může chtít – mít možnost se rozhodnout. Buďte ve střehu a připraveni udělat správnou věc. A smiřte se s tím, že to jednoho dne nedokážete, že jednoho dne ztroskotáte stejně, jako se to stává všem. To je v pořádku, hlavně nezoufejte. Seberte se a začněte znovu. Smiřte se s tím, že vám to někdy nevyjde, že jste jenom člověk.

Já vím, někdy to může být těžké, ale jakmile zvednete hozenou rukavici a rozhodnete se stát hráčem podle pravidel, jste na nejlepší cestě ke zlepšení. Přestaňte na sobě hledat chyby nebo se pořád za něco peskovat. Prostě se smiřte s tím, jací jste. Teď právě se snažíte ze všech sil, tak si gratulujte a vytrvejte.

5   Poznejte, co se počítá a co ne

Být tu se počítá. Být laskavý a ohleduplný se počítá. Přežít každý den, aniž bychom někoho těžce urazili nebo někomu ublížili, se počítá. Mít nejnovější technické vymoženosti ne.

Nezlobte se, na technologie já mám pifku. Vlastně sám nejspíš všechny ty nejmodernější vychytávky mám, jenom se ale a) na žádnou z nich příliš nespoléhám a b) považuju je spíš za užitečné nástroje, ale nemyslím, že by samy o sobě něco vypovídaly o životní úrovni dotyčného nebo byly dokladem jeho umění trumfnout ostatní.

Začít dělat něco užitečného se svým životem se počítá. Chodit po nákupech, protože se nudíte, rozhodně ne. Samozřejmě, choďte nakupovat, ale vždy rozlišujte, co je důležité a co ne, co má význam a co ne, co má skutečnou hodnotu a co ne, co je prospěšné a co ne. To neznamená, že máte všeho nechat a vyrazit do nějakého mouchami zamořeného močálu, kde budete pomáhat místním a chytíte malárii – i když to by se každopádně taky počítalo. Ale aby měl život smysl, není nutné zacházet do takových extrémů.

Řekl bych, že cílem tohohle pravidla je ukázat, jak se zaměřit na to, co je důležité (pro vás ve vašem životě), a provést pozitivní změny tak, aby vás to, čemu svůj život věnujete (viz pravidlo 6), uspokojovalo. Nechci po vás dlouhodobé plány rozkreslené do posledního detailu. Stačí zhruba vědět, kam směřujete a co děláte. Být při smyslech, ne spát. Kolega spisovatel Tim Freke tomu říká „žít s jasnou hlavou“1 – dokonalé označení toho, o čem tu mluvíme.

V životě jsou věci, které jsou důležité, a hromada věcí, které důležité nejsou. K tomu, aby člověk rozlišil, které jsou které, není zapotřebí nijak bystrý úsudek. A můžete si vybrat ze spousty dalších věcí, které se nepočítají a které nejsou skutečně důležité. Tím nechci říct, že do našeho života prkotiny nepatří – patří a je to tak správně. Jen si nepleťte prkotiny s věcmi, které opravdu důležité jsou. Mít čas na své blízké a přátele důležité je, sledovat nejnovější seriál ne. Splatit dluh důležité je, značka pracího prášku, který používáte, ne. Vychovávat děti a učit je skutečným hodnotám důležité je, oblékat je do značkového oblečení ne. Už je vám to určitě jasné. Přemýšlejte, co z toho, co děláte, se počítá, a naložte s tím podle toho.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy 106 zlatých pravidel pro spokojený život.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.