Jack Campbell v nakladatelství

FANTOM Print

Neochvějný

Smělý

Odvážný

Chrabrý

Relentless *

Victorious *

* Připravujeme, české názvy budou upřesněny

FANTOM Print

2012

Copyright © 2008 by John G. Hemry writing
as Jack Campbell

Translation © Jiří Matyskiewicz

Cover © Petr Willert

ISBN 978-80-7398-161-7

ISBN 978-80-7398-465-6 ePub

ISBN 978-80-7398-466-3 mobi

www.fantomprint.cz

www.facebook.com/fantomprint

Jackovi M. Hemrymu (LCDR USN, ve výslužbě) a Iris J. Hemryové, mým rodičům.

Jedno slovo, které jsem vám neříkal dost často: Díky.

S., jako vždy.

Poděkování

Jsem velkým dlužníkem svého agenta Joshuy Bilmese za jeho vždy inspirující návrhy a pomoc, redaktorky Anne Sowardsové za podporu a redakční práci a Cameron Duftyové za pomoc a asistenci. Také děkuji Catherine Asarové, Robertu Casovi, J. G. (Huckovi) Huckenpohlerovi, Simche Kuritzky, Michaelu LaViolettovi, Aly Parsonsové, Budu Sparhawkovi a Constance A. Warnerové za návrhy, komentáře a doporučení. Také děkuji Charlesi Petitovi za návrhy ohledně vesmírných bojů.

Na památku USS SPRUANCE (DD-963), spuštěné na vodu 10. listopadu 1973, uvedené do služby 20. září 1975, vyřazené ze služby 23. března 2005, potopené jako cíl cvičné střelby u Virginia Capes 8. prosince 2006. Byla první a nejlepší, naučila mě, jak to s loďmi chodí.

Alianční flotila

KAPITÁN JOHN GEARY, SLUŽBU KONAJÍCÍ VELITEL

Reorganizace flotily nastala po ztrátách utrpěných v domovském systému Syndiků před tím, než kapitán Geary převzal velení.

Tučné písmo označuje lodě, které byly ztraceny v akci, v závorce je uvedeno, ve kterém hvězdném systému ke ztrátě došlo.

DRUHÁ DIVIZE BITEVNÍCH LODÍ

Galantní

Nepokonatelný

Skvělý

Velkolepý

Třetí divize bitevních lodí

Paladin

Orion

Majestátný

Dobyvatel

Čtvrtá divize bitevních lodí

Válečník

Triumf (ztracen v systému Vidha)

Odplata

Pomsta

PÁTÁ DIVIZE BITEVNÍCH LODÍ

Smělý

Odhodlanost

Nezpochybnitelný

Válkychtivý

SEDMÁ DIVIZE BITEVNÍCH LODÍ

Nezdolný (ztracen v systému Lakota)

Nebojácný (ztracen v systému Lakota)

Vzdorný (ztracen v systému Lakota)

OSMÁ DIVIZE BITEVNÍCH LODÍ

Neúprosný

Odveta

Skvostný

Ohromný

DESÁTÁ DIVIZE BITEVNÍCH LODÍ

Kolos

Amazonka

Sparťan

Ochránce

PRVNÍ PRŮZKUMNÁ DIVIZE BITEVNÍCH LODÍ

Arogantní (ztracen u Kalibanu)

Vzorový

Statečné srdce

PRVNÍ DIVIZE BITEVNÍCH KŘIŽNÍKŮ

Odvážný

Impozantní

Nezastrašitelný

Proslulý (ztracen v systému Lakota)

DRUHÁ DIVIZE BITEVNÍCH KŘIŽNÍKŮ

Leviatan

Drak

Neotřesitelný

Chrabrý

ČTVRTÁ DIVIZE BITEVNÍCH KŘIŽNÍKŮ

Neochvějný (vlajková loď)

Opovážlivý

Hrozivý (ztracen v Ilionu)

Vítězný

PÁTÁ DIVIZE BITEVNÍCH KŘIŽNÍKŮ

Neporazitelný (ztracen v Ilionu)

Odpůrce (ztracen v domovském systému Syndiků)

Zuřivý

Nesmiřitelný

ŠESTÁ DIVIZE BITEVNÍCH KŘIŽNÍKŮ

Polaris (ztracen v systému Vidha)

Předvoj (ztracen v systému Vidha)

Proslavený

Neuvěřitelný

SEDMÁ DIVIZE BITEVNÍCH KŘIŽNÍKŮ

Včasný

Geniální

Inspirace

TŘETÍ DIVIZE RYCHLÝCH POMOCNÝCH LIDÍ

Titán

Čarodějnice

Džin

Goblin

TŘICET SEDM ZBÝVAJÍCÍCH TĚŽKÝCH KŘIŽNÍKŮ ROZDĚLENÝCH DO SEDMI DIVIZÍ

První divize těžkých křižníků

Třetí divize těžkých křižníků

Čtvrtá divize těžkých křižníků

Pátá divize těžkých křižníků

Sedmá divize těžkých křižníků

Osmá divize těžkých křižníků

Desátá divize těžkých křižníků

MÍNUS

Zhoubný (ztracen v systému Kaliban)

Kyrys (ztracen v systému Sutrah)

Erb, Plášť, Beranidlo a Citadela (ztraceni v systému Vidha)

Basinet a Sallet (ztraceni v systému Lakota)

ŠEDESÁT DVA ZBÝVAJÍCÍCH LEHKÝCH KŘIŽNÍKŮ ROZDĚLENÝCH DO DESETI ESKADER

První eskadra lehkých křižníků

Druhá eskadra lehkých křižníků

Třetí eskadra lehkých křižníků

Pátá eskadra lehkých křižníků

Šestá eskadra lehkých křižníků

Osmá eskadra lehkých křižníků

Devátá eskadra lehkých křižníků

Desátá eskadra lehkých křižníků

Jedenáctá eskadra lehkých křižníků

Čtrnáctá eskadra lehkých křižníků

MÍNUS

Rychlý (ztracen v systému Kaliban)

Rukojeť, Prak, Bolo a Hůl (ztraceni v systému Vidha)

Ostruha, Damascén a Kukri (ztraceni v systému Lakota)

STO OSMDESÁT TŘI ZBÝVAJÍCÍCH TORPÉDOBORCŮ ROZDĚLENÝCH DO DVACETI ESKADER

První eskadra torpédoborců

Druhá eskadra torpédoborců

Třetí eskadra torpédoborců

Čtvrtá eskadra torpédoborců

Šestá eskadra torpédoborců

Sedmá eskadra torpédoborců

Devátá eskadra torpédoborců

Desátá eskadra torpédoborců

Dvanáctá eskadra torpédoborců

Čtrnáctá eskadra torpédoborců

Šestnáctá eskadra torpédoborců

Sedmnáctá eskadra torpédoborců

Dvacátá eskadra torpédoborců

Dvacátá první eskadra torpédoborců

Dvacátá třetí eskadra torpédoborců

Dvacátá pátá eskadra torpédoborců

Dvacátá sedmá eskadra torpédoborců

Dvacátá osmá eskadra torpédoborců

Třicátá eskadra torpédoborců

Třicátá druhá eskadra torpédoborců

MÍNUS

Dýka a Jed (ztraceni v systému Kaliban)

Miserikord, Basilard a Palcát (ztraceni v systému Sutrah)

Kelt, Akhu, Srp, Čepel, Hřeb, Střela, Pazourek, Jehla, Šipka, Žihadlo, Klíště a Palice (ztraceni v systému Vidha)

Falkata (ztracena v systému Ilion)

Válečné kladivo, Prasa, Tulvar a Xiphos (ztraceni v systému Lakota)

NÁMOŘNÍ PĚCHOTA DRUHÉ FLOTILY

PLUKOVNICE CARABALIOVÁ (SLUŽBU KONAJÍCÍ VELITELKA)

1560 mariňáků rozdělených na detašované skupiny na palubách bitevních křižníků a bitevních lodí.

1.

Dvě z pancéřovaných stěn kolem baterie pekelných kopí tři alfa aliančního bitevního křižníku Neochvějný svítily jako nové. Také byly nové, protože poničené úlomky původních stěn byly odřezány a nahrazeny jiným materiálem. Zbývající dvě stěny bloku baterie byly zjizvené nepřátelskou střelbou, ale stále v natolik dobrém stavu, že mohly být ponechány na místě. Na samotných projektorech pekelných kopí byly vidět stopy nedávných oprav s takovým stupněm improvizace, že by nikdy neprošly inspekční kontrolou flotily. Nejbližší inspekční kontrola se ale nacházela velmi daleko, až na aliančním území. Prozatím se flotila, uvězněná v teritoriu Syndikovaných světů daleko od domova, starala jen o to, aby pekelná kopí byla schopná vrhat proudy nabitých částic na nepřítele.

Kapitán John Geary přejel očima po obsluze baterie. Polovina lodníků byla nová, přesunutá z jiných baterií na lodi jako náhrada za ztráty utrpěné ve hvězdném systému Lakota. Stejně jako jejich baterie i dva členové původní obsluhy na sobě nesli stopy boje, jeden v podobě pružné dlahy na ruce, jeho kolegyně pak měla na stehně přilepený léčivý obvaz. Chůze schopní zranění, kteří by normálně měli zůstat na ošetřovně a před návratem do boje se důkladně zotavit. Nicméně takový luxus si na palubě Ne-ochvějného ani žádné jiné lodě alianční flotily nemohli dovolit. Ne s ohledem na to, že je každou chvíli čekal boj a flotile hrozila naprostá zkáza.

„Trvali na tom, že se vrátí na svou pozici,“ zamumlala kapitánka Táňa Desjaniová Gearymu do ucha s pyšným výrazem na tváři. Její loď a její posádka. Bojovali tvrdě a dobře, pracovali non-stop, aby dokázali uvést baterii znovu do provozu, a teď byli připraveni opět bojovat.

Geary nemohl zapomenout, že to jeho rozhodnutí vedlo k nyní už opraveným škodám a nepřítomnosti lodníků, jejichž těla čekala na pohřeb.

Ale i tak ho zbývající lodníci sledovali s výrazy, ve kterých byly jasně vidět důvěra, pýcha, odhodlání a neotřesitelná víra v Black Jacka Gearyho, legendárního hrdinu Aliance. Stále byli připraveni následovat ho kamkoli. Poslechli jeho rozkazy a vraceli se na místo, kde po sobě flotila nechala spoustu zničených lodí.

„Zatraceně dobrá práce,“ prohlásil Geary a snažil se dát do hlasu přesně odměřené množství emocí. Věděl, že musí znít trochu ustaraně a že musí vyjádřit obdiv, ale nesměl to přehnat. „Nikdy jsem nesloužil s lepší posádkou, ani s takovou, která by dokázala bojovat tvrději.“ To byla pravda. Než ho zachránili po století spánku v hibernaci a přivezli na palubu Neochvějného, omezovaly se jeho bojové zkušenosti na jedinou beznadějnou bitvu. Teď na něm závisela celá flotila lodí a lodníků, o osudu Aliance nemluvě.

A možná o osudu celého lidstva.

Žádný problém. Vůbec žádný problém.

Geary se usmál na obsluhu baterie a pokračoval: „Za šest hodin budeme zpátky v systému Lakota a vy dostanete něco, na co budete moct střílet.“

Lodníci na to odpověděli bojovnými úšklebky.

„Takže si předtím pořádně odpočiňte. Kapitánko Desjaniová?“

Přikývla. „Pohov,“ přikázala obsluze. „Na další čtyři hodiny jste mimo službu a dostanete plný příděl.“

Lodníci se znovu usmáli. Kvůli nedostatku potravinových zásob byly normální příděly omezené.

„Syndikové budou litovat, že se do Lakoty vracíme,“ slíbil Geary.

„Rozchod,“ dodala Desjaniová a následovala Gearyho pryč od baterie. „Nemyslela jsem si, že stihneme uvést tři alfu do provozu včas,“ přiznala se. „Odvedli fantastickou práci.“

„Mají dobrou kapitánku,“ poznamenal Geary a Desjaniová se kvůli pochvale téměř začervenala, přestože byla zocelenou veteránkou mnohem většího počtu bitev než Geary. „Jak je na tom Neochvějný jinak?“ zeptal se. Mohl si snadno vyhledat data v informačním systému flotily, ale raději o takových věcech mluvil s živými lidmi.

„Všechna pekelná kopí jsou v provozu, projektor nulového pole je funkční, bojové systémy jsou v optimálním stavu, poškození trupu z bitvy u Lakoty je opravené nebo zapečetěné, dokud se k němu nebude čas dostat,“ odříkala Desjaniová okamžitě. „Manévrovací systémy jsou na maximu.“

„Jak jsme na tom se zásobami?”

Desjaniová se zamračila. „Nezbývají nám žádné přeludy, jen dvacet tři kartáčových střel a pět min. Rezervy palivových článků jsou na padesáti jedna procentech.“

Zásoby palivových článků na lodi nesměly klesnout pod sedmdesát procent, aby byla zachována bezpečnostní rezerva. Naneštěstí na tom byly všechny ostatní lodě flotily s palivovými články stejně špatně jako Neochvějný. Geary ani netušil, jak bude moci doplnit kterékoli lodi rezervy článků alespoň na sedmdesát procent, i kdyby se jim ještě jednou podařilo probojovat z Lakoty.

Zdálo se, že mu Desjaniová dokáže číst myšlenky, protože v tu chvíli s přesvědčením poznamenala: „Máme s sebou zásobovací lodě, pane, vyrobí nám nové zásoby.”

„Zásobovací lodě vyrábí novou munici a součástky na opravy tak rychle, jak jen dokáží. Jejich sklady surovin jsou už zase skoro prázdné,“ připomněl jí Geary.

„V Lakotě najdeme další,“ usmála se na něj Desjaniová. „Nemůžete selhat.“

Na chvíli se zarazila a zasalutovala mu.

„Musím jít před příletem k Lakotě ještě pár věcí zkontrolovat. S vaším dovolením, pane.“

Nemohl si pomoct a musel se na ni usmát, jakkoli ho silně znervózňovala její důvěra v něj, sdílená mnoha ostatními lidmi ve flotile. Lodníci věřili, že ho vyslaly samotné žijící hvězdy, aby zachránil Alianci, že ho zázrakem našli v hibernačním spánku, ale stále živého, aby mohl převzít velení flotily uvězněné hluboko za nepřátelskými hranicemi. Všichni vyrůstali s legendou o velkém Black Jackovi Gearym, vzoru aliančního důstojníka a mytického hrdiny. Nějak si pořád neuvědomili, že Geary tím mytickým hrdinou nebyl. Desjaniová už ale viděla na vlastní oči dost, aby věděla, že není tou stále opakovanou legendou. A přesto v něj pořád věřila. Jelikož si Geary názoru Desjaniové považoval, bylo to opravdu uklidňující.

Zvlášť když to porovnal s důstojníky flotily, podle kterých byl buď podvodník, nebo jen prázdná skořápka, smutný pozůstatek kdysi velkého hrdiny. Tahle skupina se neustále snažila podlomit Gearyho velení, a to od chvíle, kdy Syndikové zavraždili admirála Blocha a Geary musel neochotně převzít velení nad flotilou. Co se Gearyho týkalo, neměl moc na výběr, jelikož byl na kapitána povýšen před sto lety, díky čemuž byl služebně nejstarší v celé flotile.

Geary oplatil Desjaniové zasalutování.

„Jistě. Práce kapitána lodi nikdy nekončí. Uvidíme se za pár hodin na můstku.“

Desjaniová nasadila při představě očekávané bitvy s nepřáteli z řad Syndikovaných světů bojechtivý výraz.

„Nebudou vědět, co je zabilo,“ prohlásila a zamířila chodbou pryč.

Nebo si toho nestačíme všimnout my, musel si Geary pomyslet. Bylo to šílené rozhodnutí vzít flotilu, které se sotva podařilo uprchnout z pasti, a vyrazit s ní zpátky do sluneční soustavy, v níž byla málem zničena. Ale důstojníci i lodníci na palubě Neochvějného rozhodnutí s jásáním schválili a Geary nepochyboval, že podobně tomu bylo i na jiných lodích. Po sto letech bylo na aliančních lodnících pořád příliš mnoho věcí, které nedokázal pochopit, ale už věděl, že jsou schopni bojovat jako sto čertů. Pokud měli zemřít, chtěli tak učinit tváří v tvář nepříteli při útoku, ne zahynout při pokusu o útěk.

A nešlo o to, že by většina z nich stejně očekávala smrt. Naopak mu důvěřovali, že je bezpečně zavede domů, a navíc zachrání Alianci. Předkové, pomozte mi.

V kajutě na něj čekala Viktorie Rionová, koprezidentka Callaské republiky a členka aliančního senátu. Když ji Geary uviděl, zarazil se. Měla do jeho kajuty kdykoli přístup, protože v ní v nepravidelných intervalech strávila docela dost nocí, nicméně vyhýbala se mu od chvíle, kdy Geary přikázal flotile návrat k Lakotě.

„Čemu vděčím za návštěvu?“ zeptal se.

Rionová pokrčila rameny.

„Za pět a půl hodiny budeme u Lakoty. Tohle je možná naše poslední šance na rozhovor, protože pak může být flotila zničena.“

„Tohle není moc dobrý způsob, jak mě před bitvou podpořit,“ poznamenal Geary a posadil se naproti ní.

Povzdychla si a zavrtěla hlavou.

„Je to šílené. Když jsi obrátil flotilu zpátky do Lakoty, nemohla jsem tomu nejdřív uvěřit. A pak všichni kolem mě začali jásat. Nechápu je ani tebe. Proč jsou důstojníci i posádka tak šťastní?“

Chápal, co tím myslí. Flotila měla málo palivových článků, minimum munice pro zbraně a značné škody z bitvy u Lakoty i předchozích srážek se Syndiky. Formace byla po zoufalém ústupu z Lakoty a následné uspěchané obrátce o sto osmdesát stupňů zpět do nepřátelského systému zamotaná a nevyrovnaná. Z racionálního pohledu se zdálo rozhodnutí zaútočit šílené, ale v ten jeden správný okamžik v Ixionu pochopil, že tohle je ideální tah, kterým může znovu sjednotit flotilu. Rozhodnutí mu usnadnil i fakt, že při pokusu o boj v Ixionu nebo o útěk do jiného hvězdného systému by byla flotila téměř určitě zničena.

„Je těžké to vysvětlit. Důvěřují mi a věří i sami sobě.“

„Ale vrhají se zpátky do boje, ze kterého sotva unikli! Proč by jim to mělo dělat radost? Nedává to smysl.“

Geary se zamračil a snažil se poskládat do slov něco, co chápal na instinktivní úrovni.

„Všichni ve flotile vědí, že budou stát tváří v tvář smrti. Vědí, že dostanou rozkaz čelně zaútočit na někoho, kdo se pokusí dělat vše, co bude v jeho silách, aby je zničil, a budou se ho snažit zabít dřív. Možná nedává smysl to, že mají radost z návratu do Lakoty, ale co jiného na tom, co dělají, dává smysl? Je to o ochotě provést to, bojovat déle a tvrději než ten druhý a doufat, že to celé k něčemu bude. Věří, že porážka Syndiků je nezbytná pro ochranu jejich vlastních domovů. Věří, že mají povinnost domovy chránit, a jsou ochotní při tom zemřít. Proč? Proto.“

Rionová si znovu těžce povzdechla.

„Já jsem jen politička. Do boje posíláme své válečníky. Chápu, proč bojují, ale nechápu, proč kvůli tomu jásají.“

„Taky nemůžu tvrdit, že bych to chápal. Prostě to tak je.“

„Jásali kvůli rozkazům a poslechli je, protože jsi jim to přikázal ty,“ dodala Rionová. „Za co ti válečníci bojují, Johne Geary? Za šanci dostat se domů? Za obranu Aliance? Nebo za tebe?“

Nemohl si pomoct a musel se zasmát.

„Za to první a druhé, což je v podstatě to samé, protože Aliance tuhle flotilu ke svému přežití potřebuje. Za to třetí možná trošku.“

„Trošku?“ odfrkla si Rionová pohrdavě. „To říká muž, kterému nabídli pozici diktátora? Pokud přežijeme návrat do Lakoty, kapitán Badaya a jemu podobní ti tu nabídku předloží znovu.“

„A já ji znovu odmítnu. Pokud si dobře pamatuješ, celou cestu na Ixion jsme se obávali, že mě zbaví velení flotily, jen co vystoupíme ze skokového prostoru. Tohle je alespoň lepší důvod k obavám.“

„Nemysli si, že se tví protivníci mezi staršími důstojníky zastaví, jen protože jsi udělal něco, co donutilo zbytek flotily jásat!“ Rionová se postavila, sáhla na ovladač a nad stolkem, chloubou jeho kajuty, se objevila mapa sluneční soustavy Lakota. Na displeji byly vidět nehybné pozice syndických válečných lodí z chvíle, kdy alianční flotila skočila od Lakoty pryč. Displej ukazoval spoustu nepřátelských lodí, které měly oproti poničené alianční flotile značnou převahu. „Sám jsi mi říkal, že bychom nepřežili, kdybychom dál utíkali přes Ixion. Fajn. Tak v čem to bude jiné, až se vrátíme do Lakoty?“

Geary ukázal na displej.

„Mimo jiné, kdybychom se pokusili utíkat přes Ixion, objevili by se za námi pronásledovatelé během několika hodin. Měli jsme pět a půl dne ve skokovém prostoru na opravu škod z bitvy v Lakotě, ale nestačilo to. Obrátkou a skokem zpět jsme získali dalších pět a půl dní, během kterých se mohou naše poškozené lodě pokusit o opravu. Ve skokovém prostoru se nedá opravit vše, a dokud se nevrátíme do normálního vesmíru, nemám přístup ke stavovým hlášením z ostatních lodí. Ale každá loď má příkaz dát prioritu zprovoznění všech pohonných systémů. Při nejhorším budeme moci po návratu do normálního vesmíru u Lakoty utíkat rychleji. Nehledě na opravy, které lodě provedou na zbraních, pancéřování a dalších poškozených systémech. Ve chvíli, kdy se znovu vrátíme do boje, budou mít lodě celkem jedenáct dní na opravu škod, které jsme předtím utrpěli.“

„To chápu, ale pořád budeme mít málo zásob a ocitneme se hluboko na nepřátelském území,“ prohlásila Rionová. Zavrtěla hlavou. „Určitě nenarazíme na stejný počet nepřátel, které jsme v Lakotě nechali. Dozajista za námi poslali velkou část svých sil. Ale budou tam syndické válečné lodě a ty, které nás následovaly, se obrátí ve chvíli, kdy jim bude jasné, že jsme se vrátili. A přiletí jen několik hodin za námi.“

„Museli předpokládat, že jsme na ně v Ixionu přichystali u skokového bodu léčku,“ poznamenal Geary. „Takže strávili nejméně několik hodin snahou srovnat si formaci, než za námi skočili. U Ixionu vyletěli ze skokového vesmíru mnohem rychleji než my, proto jim bude trvat déle obrátit se. A jelikož musí předpokládat, že bychom mohli připravit léčku i v Lakotě, opět si budou muset přestavět formaci. To jim taky bude trvat déle než nám, protože my jsme prostě obrátili všechny lodě o sto osmdesát stupňů. Pokud dostaneme tři hodiny, než pronásledovatelé dorazí, možná to zvládneme. Pokud budu mít šest hodin, máme slušnou šanci, že dostanu flotilu k dalšímu skokovému bodu a bezpečně z Lakoty pryč.“

„Pořád nám budou v patách a pořád budeme mít málo zásob.“

„Manévrovali a zrychlovali více než my. Taky budou mít problémy, pokud se nezastaví, aby si doplnili vlastní palivové články a munici. A pokud dostaneme chvíli na oddych v normálním vesmíru, dokáží naši zásobovači rozvézt mezi válečnými loděmi nové články a munici, které vyráběli posledních jedenáct dní. To pomůže. Nemusíš mi ale připomínat, že máme málo úplně všeho. Neochvějný je sotva na padesáti procentech zásob paliva.“

„To jsi dělal se svou kapitánkou Desjaniovou? Kontrolovali jste stav paliva?“

Geary se zamračil. Jak Rionová věděla, že byl s Desjaniovou?

„Není to ‚moje‘ kapitánka Desjaniová. Prováděli jsme inspekci baterie pekelných kopí.“

„Jak romantické.“

„Vykašli se na to, Viktorie! Už tak mám dost problémů s tím, jak nepřátelé ve flotile roznášejí pomluvy o mém údajném vztahu s Desjaniovou. Nepotřebuju, abys mi to dělala i ty!“

Tentokrát se zamračila Rionová.

„Já ti to nedělám. Nechci podlamovat tvé velení. Ale pokud budeš nadále viděn s důstojnicí, se kterou podle pomluv…“

„To se mám vyhýbat kapitánce vlastní vlajkové lodi?“

„Ty se jí vyhýbat nechceš, kapitáne Johne Geary,“ prohlásila Rionová a postavila se. „Ale to je tvoje věc.“

„Viktorie, čeká mě bitva a teď opravdu nepotřebuju podobné rozptylování.“

„Omlouvám se.“

Geary ale nedokázal poznat, jestli Rionová myslí omluvu vážně.

„Doufám, že tvoje zoufalá strategie bude fungovat. Od chvíle, kdy jsi převzal velení nad flotilou, náhodně střídáš příliš opatrné jednání a divoké riskantní tahy. Zatím to vyvádělo Syndiky z rovnováhy. Možná to bude fungovat zase. Uvidíme se na můstku za pět hodin.“

Sledoval ji, jak odchází, pak se zapřel do křesla a přemýšlel, na co teď Rionová myslí. Kromě toho, že byla jeho občasnou milenkou, i když v současné době se jeho posteli vyhýbala, si Rionové nejvíce cenil jako spolehlivé rádkyně. Nikdy se nebála říct mu, co si myslí. Ale svá tajemství si držela blízko u srdce. Jistě o ní věděl pouze jednu věc – že její věrnost Alianci je neotřesitelná.

Před stoletím Syndikové zahájili překvapivý útok na Alianci a začali válku, kterou nedokázali vyhrát. Aliance byla příliš veliká, měla příliš mnoho zdrojů. Ale to samé platilo i pro Syndikované světy. Století patové situace, hořké války a bezpočtu mrtvých na obou stranách. Století, během něhož se mládež Aliance učila uctívat heroický mýtus Johna „Black Jacka“ Gearyho a jeho poslední boj ve sluneční soustavě Grendel. Století, během něhož zemřeli všichni, které kdy Geary znal, a změnila se i všechna místa, jež mu byla známá. Dokonce i flotila se změnila. Nešlo jen o lepší zbraně a techniku, ale století páchání si vzájemných zvěrstev se Syndiky změnilo jeho lidi na něco, co už nepoznával.

On se také změnil od chvíle, kdy byl donucen převzít velení nad flotilou, stojící jen krůček od totálního zničení. Ale aspoň připomněl potomkům svých současníků, v čem je pravá čest a na jakých principech má Aliance stát. Nebyl ani náhodou připravený velet flotile takové velikosti, natož flotile řízené důstojníky a lodníky myslícími natolik odlišně od něj, ale společně se na cestě k domovu dostali už dost daleko. K jejich domovu. Geary by ten svůj nepoznal. Ale slíbil jim, že je dostane domů, jeho čest to vyžadovala, a tak se hodlal sakra snažit, nebo přitom zemřít.

Vrátil se pohledem na hvězdnou mapu soustavy Lakota. Tolik syndických lodí. Ale Syndikové zaznamenali během posledního boje také značné ztráty. Nebylo možné říct, jak vážné, protože během poslední hodiny byly senzory blokovány oblaky trosek rozhazovanými po systému z řady soubojů mezi loděmi. Geary ani netušil, jaký úspěch měly alianční bitevní lodě Vzdorný, Nebojácný a Nezdolný v posledních chvílích existence při snaze zadržet Syndiky dost dlouho na to, aby mohl zbytek flotily uniknout.

Jak jistý si bude syndický velitel, že už byla alianční flotila poražena a bude jen slepě prchat? Kolik syndických válečných lodí pronásledovalo alianční flotilu na Ixion, a kolik zůstalo, aby bránilo systém proti nepravděpodobnému (nebo v závislosti na úhlu pohledu šílenému) rychlému návratu Aliance k Lakotě? Na tyhle otázky mohl dostat odpověď jedině tak, že vrazí hlavu flotily do lví tlamy a podívá se hezky zblízka, jak je na tom šelma se zuby.

Zkontroloval si čas. Za čtyři a půl hodiny se dočká.

Můstek Neochvějného se mu během doby od smrti admirála Blocha stal důvěrně známým. Nejen jeho fyzické rozložení, které mu teď připadalo přirozené, ale i vybavení pokročilejší, než znal, a současně navenek mnohem méně elegantní – důsledek vítězství nezbytnosti nad formou. Před sto lety bylo na Gearyho poslední lodi vše hladké, s čistými liniemi a velkou pečlivostí věnovanou vnějšímu vzhledu. Ale ta loď byla navržena a postavena s předpokladem, že bude sloužit mnoho desetiletí jako jedna z relativně málo válečných lodí flotily, které se neúčastnily žádné války. Na druhou stranu v sobě Neochvějný nesl odkaz generací lodí postavených narychlo jako náhrada za hrozivě narůstající ztráty. A s očekávanou životností maximálně několik let. Hrubé hrany, nepřesné sváry a nevyleštěné neuhlazené povrchy byly více než dostačující pro loď, která také mohla být zničena hned v prvním boji a měla ji okamžitě nahradit další v řadě se stejným jménem. Geary si stále nemohl zvyknout na filozofii stavby rychle nahraditelných lodí vzniklou z válečné nezbytnosti, který z vzhledu korábu vyzařoval na všechny strany.

Nahraditelné lodě a nahraditelné posádky. Tolik znalostí taktiky bylo ztraceno během sta let, kdy vycvičený personál umíral dřív, než měl příležitost předat zkušenosti nové generaci lodníků. Bitvy zdegenerovaly na brutální masakry plné divokých čelních ztečí a neuvěřitelných ztrát. Bylo mnohem snazší přijmout málo elegantní vzhled lodi než četnost umírání, jakou flotila považovala za běžnou.

Ale Geary udržel Neochvějného i jeho posádku naživu celou cestu od syndického domovského systému až sem a důvěrně je poznal. Nakonec na něj začali působit uklidňujícím dojmem, místo aby mu jako zpočátku neustále připomínali dávno mrtvé lodě a lodníky. Poznal důstojníky na můstku a jejich jména, nezkušené vojáky, které pomáhal udržet naživu dost dlouho, aby mohli získat zkušenosti. Většina posádky Neochvějného pocházela z planety Kosatka, již Geary kdysi jednou navštívil, doslova více než před sto lety. Osamocen v budoucnosti se je naučil brát jako rodinu, která částečně nahrazovala vše, co ztratil.

Geary vešel na můstek a zapadl do velitelského křesla umístěného hned vedle toho kapitánského, ze kterého ho s úsměvem přivítala kapitánka Desjaniová. Zpočátku ho také děsila krvežíznivostí směřovanou k nepříteli a ochotou používat taktiky, jaké Gearyho naplňovaly hnusem. Ale poznal ji a pochopil důvody jejího přístupu, a ona mu naslouchala a přijala víru v hodnoty bližší jejím předkům. Kromě toho předkové věděli, jak schopná kapitánka to je a jak dobře dokáže ovládat loď v akci. Gearyho při pobytu na můstku nejvíce uklidňovala právě její přítomnost.

„Jsme připraveni, kapitáne Geary,“ ohlásila mu.

„O tom jsem nikdy nepochyboval.“

Snažil se dýchat klidně, tvářit se sebevědomě a mluvit sebejistě. I když se děsil toho, co by mohlo flotilu po opuštění skokového bodu v Lakotě čekat, bylo mu jasné, že ho jako vždy sledují důstojníci a lodníci, jejichž vlastní sebedůvěra závisela z velké části na tom, co viděli u něj.

„Pět minut do výstupu,“ oznámil operační důstojník.

Kapitánka Desjaniová nejenže vypadala klidně a sebevědomě, ale zjevně se tak i cítila. Nicméně Desjaniová vždy vypadala nejklidněji právě v boji a když se blížila příležitost zničit nějaké Syndiky. Podívala se po Gearym a sevřela rty v úzkém úsměvu.

„Musíme v tomhle systému pomstít spoustu našich druhů.“

„To jo,“ souhlasil Geary a zapřemýšlel, zda bitvu přežil kapitán Mosko z bitevní lodě Vzdorný. Nejspíš ne. Mosko byl ale jen jeden z mnoha aliančních lodníků, kteří mohli přežít a skončit v Lakotě v syndických rukou. Kromě čtyř bitevních lodí a jednoho bitevního křižníku tam Aliance v boji se Syndiky ztratila dva těžké a tři lehké křižníky a čtyři torpédoborce. Možná dostaneme šanci mnohé z nich osvobodit. Syndikové určitě nespěchali s přesunem zajatců jinam, takže se snad k některým ještě dokážeme dostat.

Vstup se otevřel. Geary se obrátil a podíval se, jak Rionová usedá do křesla pozorovatele v zadní části můstku. Jejich oči se setkaly. Rionová na něj s chladným výrazem v tváři kývla hlavou a pak se zadívala na vlastní displej. Desjaniová, zjevně zaujatá svou prací, se neobrátila a Rionovou nepřivítala, čehož si alianční politička zřejmě nevšimla. Nebo to ignorovala.

„Dvě minuty do výstupu.“

Desjaniová se obrátila ke Gearymu a zeptala se ho: „Chtěl byste oslovit posádku, pane?“

Chtěl?

„Ano,“ odpověděl Geary a na chvíli se odmlčel, aby si srovnal myšlenky. Od okamžiku, kdy převzal velení nad flotilou, měl až příliš mnoho zkušeností s proslovy k posádce před bitvou. Aktivoval interní komunikační okruh a ze všech sil se snažil znít optimisticky: „Důstojníci a posádko Neochvějného, opět mám příležitost vést flotilu a tuto loď do boje. Očekáváme, že na syndické nepřátele narazíme okamžitě po výstupu ze skoku. Jsem si jistý, že budou našeho příletu trpce litovat a Lakotu neopustíme, aniž bychom pomstili naše druhy, o které jsme v soustavě přišli. Na čest našich předků.“

Téměř okamžitě po posledním slově přišlo další hlášení: „Třicet vteřin do výstupu.“

„Všechny bojové systémy aktivní,“ zazněl jako jasný zvon hlas Desjaniové. „Štíty na maximu. Připravte se na boj s nepřítelem.“

„Výstup.“

Šedá prázdnota skokového prostoru během nepostřehnutelně krátké chvíle zmizela a byla nahrazena normálním vesmírem, černotou pokrytou jasnými body milionů hvězd. U skokového bodu se pochopitelně stále nacházelo syndické minové pole, ale alianční lodě včetně Neochvějného okamžitě po skoku přešly do prudké zatáčky nahoru, aby se číhajícím minám vyhnuly. Geary si s úzkostí prohlížel displej a modlil se, aby Syndikové kolem skokového bodu nerozmístili další.

Mapa hvězdné soustavy byla zmražená v čase, stále ukazovala situaci z okamžiku, kdy flotila před dvěma týdny skočila pryč. Ikony nepřátelských lodí byly všechny označené jako „poslední známá pozice“, což ve skutečnosti znamenalo „může být kdekoli, jen ne přímo tady“. Staré symboly začaly prudce mizet, jak se do systému dostávaly aktuální informace ze všech senzorů flotily, které okamžitě po skoku začaly zkoumat okolí a identifikovat nalezené kontakty.

Geary zašilhal a snažil se smršť informací pochopit. Přímo u skokového bodu žádná obrana nebyla, ale po systému byly rozeseté ikony syndických lodí. Velké množství. Když uviděl čísla označující počet nepřátelských válečných lodí stále v systému, na okamžik se cítil velmi ztrápeně. Že by přece jen skočil přímo do tlamy obrovské přesile?

Pak ale začal data probírat detailněji, zkoumat odhady bojové připravenosti a rozmístění. A najednou před ním visel úplně jiný obrázek. Velká skupina syndických lodí nacházejících se deset světelných minut od skokového bodu se z větší části skládala z opravářských lodí a vážně poškozených bitevníků, mnohé z nich identifikační systém označil jako neaktivní s probíhajícími kritickými opravami. Celá formace ve tvaru zploštělé koule se systémem kulhala rychlostí jen něco málo nad nula celá nula dva světla.

Druhá největší formace, vzdálená téměř třicet světelných minut od skokového bodu, byla tvořena směsicí plně funkčních a lehce poškozených válečných lodí, ale obsahovala jen čtyři bitevní lodě a dva bitevní křižníky.

Další syndické lodě byly rozeseté po celé hvězdné soustavě Lakota od skokového bodu až k obydlené planetě. Méně vážně poškozené, ale i tak zmrzačené syndické bitevní lodě plazící se k orbitálním dokům, nákladní převážející zásoby, civilní přelétající mezi planetami. Desítky jednoduchých terčů s příliš malou ochranou, neschopnou zabránit alianční flotile ve zničení každé lodě v dosahu.

„Kapitáne Geary, teď jim opravdu ublížíme,“ vydechla Desjaniová hlasem, v němž znělo naprosté uspokojení.

„Vypadá to tak.“

Jeho vlastní formace byla zamotaná a nepravidelná, ale teď neměl čas ji urovnávat. Měl náskok před hlavní syndickou silou, jež je pronásledovala na Ixion, ale ta se dříve nebo později skokovým bodem vrátí, a Geary nechtěl, aby mu poškozené syndické válečné lodě a jejich bezmocní opraváři unikli.

Jako by mu Desjaniová četla myšlenky, ukázala na ikony nepřátelských lodí: „Úvodní analýza tvrdí, že jsou celkem těžce naložení. Nedokáží utíkat moc rychle, i kdyby se odtrhli od těch, které opravují.“

„Škoda, že naše vlastní zásobovací lodě dokáží utíkat rychleji právě proto, že nejsou těžce naložené,“ poznamenal Geary a pak si s Desjaniovou vyměnil pohled, jak je oba současně napadlo to samé. „Máme nějakou šanci dostat syndické opravářské lodě nepoškozené? Nebude možné použít náhradní díly, ale pokud mají na palubě suroviny, mohli bychom je převést na vlastní lodě.“

Desjaniová si zamyšleně začala třít krk.

„Čekala bych, že Syndikové nastaví energetická jádra na autodestrukci, když budou opouštět lodě. Poručíku Nicodeome,“ zavolala na jednoho z důstojníků. „Vy jste inženýr. Vyhodí opravářské lodě do vzduchu, když se k nim přiblížíme?“

Poručík se na chvíli mračil na vlastní displej.

„Autodestrukce lodě přetížením energetického jádra je silně nepravděpodobná, kapitánko. Ani my neničíme vlastní lodě, a to bez ohledu na míru jejich poškození, pokud se nacházejí v námi ovládané hvězdné soustavě. Pokud vím, používají Syndikové stejný přístup.“

„A tohle je syndická hvězdná soustava!“

Desjaniová se nadšeně podívala na Gearyho a pokračovala: „Opustí lodě, jakmile se dostaneme na dostřel, ale nezničí je. Vědí, že v téhle soustavě zůstat nemůžeme, takže budou chtít mít šanci lodě získat zpět, až je přestaneme ohrožovat. A nemají tušení, že chceme ty lodě vyrabovat. Musíme se jen postarat, aby si neuvědomili, že se opravářské lodě snažíme dostat nepoškozené. Ne dřív, než jich budeme mít dost.“

„Dobrá.“

Geary se pokusil uklidnit. Znělo to až příliš dobře, než aby to byla pravda, ale i tak nebude snadné to zvládnout. „Můžeme vyslat většinu torpédoborců a lehkých křižníků za poškozenými syndickými loděmi, aby je pronásledovaly, a naše bitevní lodě a křižníky k opravářským a ochromeným nepřátelským bitevníkům. Některé z poškozených syndických lodí by mohly mít pořád palebnou sílu, pokud by se jim podařilo nahodit bojové systémy dřív, než je dostihneme. Ale také musíme udeřit na funkční syndickou flotilu vzdálenou třicet světelných minut, takže…“ Pak si konečně něco uvědomil. „U brány hypersítě není vůbec nic. Syndikové odtamtud stáhli strážnou flotilu.“

Desjaniová se prudce nadechla.

„Mohli bychom…? Ne, nedostaneme se k bráně dřív než strážná flotila. Ještě nás neviděli…“ A neuvidí dřív, než se k nim dostane světlo zachycující přílet alianční flotily, což potrvá ještě dvacet šest minut. „…ale až nás uvidí, budou mít stále příliš velký náskok.“

„Obávám se, že je to tak,“ souhlasil s ní Geary. Normálně by nebyla nepřátelská brána vhodný cíl, protože ji nebylo možné použít, ale Neochvějný nesl na palubě k syndické bráně hypersítě klíč. Získal ho od údajného zrádce, který s ním nalákal alianční flotilu hluboko na nepřátelské území přímo do pasti v syndickém domovském systému. Syndikové s vědomím, že Alianci nesmí povolit návrat domů s klíčem své hypersítě, už prokázali ochotu zničit vlastní brány, jen aby je alianční flotila nemohla použít.

Což bylo nejen zklamání, ale navíc to bylo extrémně nebezpečné.

„Mohli bychom to risknout,“ pokusila se argumentovat Desjaniová. „Pokud se nám nepodaří zabránit jim ve zničení brány, nějak to zvládneme. Energetický výboj z brány v Sancere nebyl tak silný, aby ho naše štíty nezvládly.“

Geary zavrtěl hlavou a tiše jen pro její uši řekl: „Nova, kapitánko Desjaniová.“

Desjaniová se zamračila a přikývla. Podle nejlepších odhadů, jež měli k dispozici, se mohl energetický výstup kolabující brány hypersítě pohybovat od téměř ničeho až po sílu odpovídající explozi novy. Takovou sílu nedokázala přežít žádná loď, ani před ní utéct.

„Ne, brána není reálný cíl.“

Geary jí ještě neřekl o dalším nebezpečí: že by se mohl cíl alianční flotily uvnitř syndické hypersítě nečekaně změnit. Neřekl to žádnému z kapitánů. To se musí změnit. Brzo někteří z důstojníků včetně Desjaniové budou muset vědět, že kromě Syndiků proti nim aktivně pracují i další nepřátelé.

„Máme jen krátkou dobu na odvedení spousty práce, pak se sem dostanou pronásledovatelé z Ixionu. Musíme zničit velkou flotilu ochromených lodí a opravářů, zlikvidovat co nejvíce dalších lodí, naplnit vlastní zásobovače surovinami ze syndických opravářských lodí, ochránit je před případnými zoufalými nepřátelskými protiútoky, a…“

„Už jen to zní jako dost práce,“ poznamenala Desjaniová.

Gearyho flotila, téměř náhodně rozmístěná hromada lodí, „šplhala“ nahoru mezi syndickým minovým polem a skokovým bodem za zády, stále s rychlostí jen nula celá nula pět světla. Ve vesmíru pochopitelně není žádné dole nebo nahoře, ale lidé se bez takových konceptů nedokázali pořádně orientovat. Dlouhotrvající konvence označovala směr nad ekliptikou hvězdné soustavy za nahoru a směr pod ní za dolů. Hvězda systému se vždy nacházela na pravoboku a směr od ní na levoboku. Tyto konvence byl jediný způsob, jak mohl vydat rozkazy všem lodím tak, aby pochopily jeho úmysl.

Než se flotila dostane na místo, kde bude moci začít zrychlovat zase směrem „dolů“ k nepříteli, musel vydat rozkazy a říct každé lodi, kam má letět. Musel vše udělat z hlavy a na každém okamžiku záleželo. Kdyby toho jen nebyl nucen udělat sám tolik… A proč by sakra měl dělat všechno sám? Proč nedůvěřovat důstojnici, kterou považoval za schopnou a jež ho už měsíce sledovala a učila se od něj?

„Kapitánko Desjaniová, mohla byste připravit manévrovací plán pro torpédoborce a lehké křižníky, zatímco já se postarám o těžké bitevníky? Musíme to naplánovat tak, aby se naše výsadky dokázaly současně dostat k co největšímu možnému počtu syndických opravářů.“

Tvář Desjaniové se rozzářila a kapitánka bez zaváhání přikývla.

„Jdu na to, pane. Propojím naše manévrovací displeje, ať můžeme plánování koordinovat.“

Naklonila se a chvíli studovala vlastní displej, pak její ruce začaly létat po ovladačích.

Geary se soustředil na obraz a snažil se roztřídit pozice těžkých i bitevních křižníků a bitevních lodí. A zkoordinovat to s tím, kam je potřeboval dostat a kdy tam měly být. Jeho divize byly promíchané, což situaci nadále komplikovalo, a mnohé lodě měly od posledního boje v Lakotě omezené bojové schopnosti. Pohonné systémy téměř všech plavidel byly ve stoprocentním stavu, ale i přes zkušenosti s řízením manévrů lodí by to nikdy nezvládl včas bez pomoci manévrovacích systémů. Ty dokázaly poskytovat jednoduché záchytné kurzy tak rychle, jak jen stíhal označit loď a její cíl. Zatímco to dělal, objevovaly se na displeji příkazy i pro lehké křižníky a torpédoborce, výsledky práce Desjaniové. Geary začal na její plány rychle reagovat a společně je dokázali koordinovat.

„Nebojácný je s tou velkou skupinou syndických opravářských a poškozených lodí,“ poznamenala Desjaniová rychle. „Teda to, co z něj zbývá.“

Když se Geary na vrak zaměřil, uvědomil si, že z Nebojácného toho mnoho nezůstalo. Optické senzory jeho flotily byly dost citlivé, aby dokázaly sledovat malé objekty přes celou hvězdnou soustavu, a snadno mohly poskytnout ostrý obraz něčeho vzdáleného jen deset světelných minut. Vrak se všemi velitelskými, řídícími a bojovými systémy mrtvými a s trupem pokrouceným masivními zásahy zpočátku senzory flotily neidentifikovaly jako přátelskou válečnou loď. Alianční bitevní loď, jedna ze tří tvořících zadní stráž při útěku flotily z Lakoty, dostala brutální výprask. Těžce opancéřovaný trup schytal tolik zásahů, až připomínal tenký zkorodovaný plech zasažený kyselinovým deštěm. Buď během bitvy, nebo poté byly všechny zbraně Nebojácného zničeny a ani jedna pohonná jednotka zřejmě nebyla schopna provozu. Ale Syndikové táhli vrak s sebou pryč.

„Co to dělají? Proč s sebou mají Nebojácného?“

Desjaniová se zamračila, ale pak se její tvář rozjasnila.

„Kasárna pro vězně. Vidíte? Uniká z něj atmosféra a teplo, takže Syndikové museli pospravovat některé paluby a udržet systémy životní podpory v chodu. Vsadila bych se, že je Nebojácný plný aliančních válečných zajatců. Nejspíš je používají na těžkou práci na palubách poškozených syndických lodí.“

„Zatraceně.“ Je třeba upravit plán. Museli získat i to, co zbývalo z alianční bitevní lodi, dřív než…

„Táňo, vyhodí do vzduchu jádro Nebojácného?“

Se zachmuřenou tváří přikývla.

„My jsme už takové věci dřív udělali. Oni také. Určitě jsou připravení to zopakovat.“

Takže nebylo co ztratit. Asi největší šok Gearymu přichystalo, když viděl, jak alianční lodníci plánují chladnokrevnou vraždu válečných zajatců zničením celé jejich lodě. Tahle flotila, jeho flotila, už by nic takového neudělala, ale Geary nevěděl nic o tom, že by si to Syndikové v tomhle směru rozmysleli. Nemusel se bát, že by tím nepříteli poradil něco, co by ho už dávno nenapadlo. Přestal na chvíli pracovat a nastavil ovládání komunikace.

„Všem členům Syndikovaných světů ve hvězdném systému Lakota, tady je kapitán John Geary, velitel alianční flotily. Pokud budou alianční váleční zajatci na palubě bitevní lodě Nebojácný nebo kterékoli jiné lodě, či na libovolném jiném místě, zavražděni pomocí autodestrukčního systému, případně jinak, postarám se o to, aby byla zničena každá loď Syndikovaných světů v soustavě, každý raketoplán i každý záchranný modul. Nechte naše lidi naživu, a přísahám na čest svých předků, že vám bude dovoleno uniknout. Pokud je zabijete, stejně důrazně vám slibuju smrt tak bolestivou, jakou jen dokážu zařídit.“

Bude trvat deset minut, než zpráva dorazí k syndické formaci s Nebojácným. Jen krátce poté, co Syndikové postřehnou světlo oznamující přílet alianční flotily. Snad to bude stačit.

„To by mělo přilákat jejich pozornost,“ zamumlala Desjaniová s očima opět upřenýma na displej a rukama zběsile tancujícíma na ovladačích.

Geary se znovu soustředil na vlastní práci a teď se musel navíc postarat, aby byly kryté i pozůstatky Nebojácného. Velké křivky se táhly po manévrovacím displeji v propleteném složitém tanci. Připadalo mu, že práce zabírá celou věčnost, přestože naplánování pohybu mnoha lodí trvalo jen několik sekund.

„Mám to,“ vydechla Desjaniová.

Geary označil poslední těžký křižník, přečetl si manévrovací vzorec vyplivnutý systémem a přikývl. „Já taky. Zkontrolujte mou práci, zatímco já projdu vaši, dobře? Musíme se postarat, aby byly těžké i lehké lodě dostatečně koordinované a mohly se v případě potřeby podporovat.“

„Jdu na to, pane.“

Přejel očima práci svou i Desjaniové, prohlížel si ladné křivky plánovaných tras lodí táhnoucí se vesmírem a tvořící dohromady obraz plný krásy, maskující smrtící účel, který ve skutečnosti měl. Pohyby torpédoborců a křižníků neodpovídaly kurzům těžších bitevníků dokonale, ale vše fungovalo a mohlo se doladit během doby potřebné ke kontaktu s nepřítelem. Měl trochu obavy, aby Desjaniová prostě nenaházela lodě na nepřítele, ale zkoordinovala kurzy tak, že spolu válečné lodě spolupracovaly v improvizovaných formacích snažících se maximalizovat bojový potenciál každé jednotlivé lodě. Desjaniová Gearyho zjevně při řízení flotily jen nepozorovala, ale také se učila. Jejich společná práce vytáhla ze současného stavu flotily maximum jejím rozdělením na dvanáct subformací, soustředěných kolem jedné divize bitevních lodí nebo křižníků.

„To vypadá dobře. Velmi dobře.“

„To samé u mě, pane.“

„Už na nás Syndikové nějak zareagovali?“

„Ještě ne. Neuvidí nás… dalších devatenáct minut.“

Bylo těžké uvěřit, že se u Lakoty nacházeli pouhých jedenáct minut. Neexistoval způsob, jak zareagovat na něco, co se ještě nestalo, a čekat na chování Syndiků by byla chyba, protože se počítala každá minuta. Geary znovu aktivoval komunikátor.

„Všem jednotkám alianční flotily, tady kapitán Geary. Právě jsou vám odesílány manévrovací plány. Okamžitě po přijetí proveďte. Je kriticky důležité, abychom co nejdříve získali kontrolu nad co největším počtem syndických lodí. Musíme to dokázat dřív, než si uvědomí, že ty lodě chceme zajmout, a ne jen rozstřílet. Všechny jednotky účastnící se útoku na nepřátelské opravářské lodě se musí co nejlépe držet naplánované časové sekvence. Je také nezbytné dát si pozor, abychom omylem neaktivovali explozi energetického jádra některé ze syndických opravářských lodí. Předpokládáme, že na palubě vraku Nebojácného se nachází alianční zajatci. Postarejte se, aby vrak nezasáhla omylem nějaká střela. Všem dalším jednotkám, snažte se napáchat maximální škody všem Syndikům na dostřel. Nechceme jim tady nechat cokoli, co by mohli ještě použít. Co nejvíce používejte pekelná kopí, munici nasaďte jen v naprosto nezbytných případech.“

Přepnul se na další okruh, spojující ho s velitelkou jednotek mariňáků na palubách větších lodí.

„Plukovnice Carabaliová, spolupracujte s veliteli lodí útočících na syndické opravářské lodě. Postarejte se, aby inženýrské výsadky měly podporu mariňáků. Také připravte útočný oddíl na obsazení vraku Nebojácného a osvobození zajatců. Načasování je kritické. Poslal jsem vám kopii manévrovacího plánu flotily, ať víte, která z našich lodí se k Nebojácnému přiblíží. K odeslání mariňáků a evakuaci vězňů z Nebojácného máte oprávnění použít raketoplány z kterékoli lodě s výjimkou našich vlastních zásobovacích. Máte nějaké otázky?“

„Ne, pane,“ odpověděla Carabaliová řízně. „Během půl hodiny budu mít připravený plán ke schválení.“

„Děkuji, plukovnice. Dost možná budu mít spoustu práce se syndickými válečnými loděmi a celkovou situací. Pokud vás nekontaktuju, předpokládejte, že je plán schválený, a proveďte ho.“

„Nezávislé velení, pane?“ zeptala se mariňácká plukovnice překvapeně.

„Správně. Jste velitelka mých pěchotních sil a prokázala jste, že jste v tom dobrá. Pusťte se do práce a dejte mi vědět, kdybyste potřebovala od flotily víc.“

Carabaliová přikývla, neúspěšně potlačila veselý úšklebek a pak ostře zasalutovala: „Ano, pane!“

Geary přepnul na třetí okruh a zavolal velitelku Čarodějnice, která velela divizi rychlých zásobovacích lodí tvořené Čarodějnicí, Goblinem, Džinem a Titánem. „Kapitánko Tyrosianová, máme v úmyslu obsadit co nejvíce syndických opravářských lodí. Potřebujeme vyrabovat jejich skladiště surovin co nejrychleji. Existuje nákladní systém, který bychom mohli natáhnout z našich lodi do syndických skladů?“

Tyrosianová vzdálená pět světelných sekund se zatvářila ohromeně a chvíli na Gearyho mrkala, než prudce začala: „Jistě, máme nakládací pásy, ale naše systémy se s jejich nespojí, pane. Nekompatibilní, pochopitelně úmyslně. Budeme muset použít syndické systémy k převozu materiálu do doku, a pak je převést na naše. Transfer způsobí značné zdržení.“

Geary zatnul zuby a znovu se obrátil k Desjaniové.

„Nákladní systémy na našich lodích se nespojí se syndickými napojenými na jejich skladiště.“

„Prorazte díry do trupů syndických lodí a strčte zásobovací pásy přímo do skladišť,“ navrhla Desjaniová tónem, podle kterého to řešení považovala za naprosto zjevné.

„Vynikající nápad,“ prohlásil Geary a zopakoval to Tyrosianové.

„To způsobí strukturální škody, pane…“ začala Tyrosianová.

„Potřebujeme, aby syndické lodě držely pohromadě jen tak dlouho, dokud z nich nedostaneme, co chceme! Pak je mi jedno, jestli se rozpadnou na milion kusů kvůli nějakým strukturálním škodám. Sakra, já chci, aby se rozpadly, aby je Syndikové už nemohli použít. Připravte své inženýry. Musíme suroviny naložit rychle. Budete potřebovat asistenci mariňáků při prorážení otvorů do syndických lodí?“

Tyrosianová se zatvářila uraženě.

„Inženýři jsou v ničení lepší, než kdy mariňáci budou,“ prohlásila.

„Tak to vám někdy zařídím soutěž, kapitánko Tyrosianová. Splňte rozkazy a dejte mi okamžitě vědět, pokud narazíte na komplikace.“

Geary zapadl zpátky do křesla a ztěžka oddechoval. Žasl nad tím, jak rychle dokázali plán připravit. Podíval se po Desjaniové a všiml si, jak se také pohodlně usazuje a usmívá se na něj. Tvář měla mírně zarudlou, jako by právě dokončila běžecký závod.

„Kapitánko Desjaniová, už vám někdy někdo řekl, že jste zatraceně dobrá důstojnice?“

„Děkuji vám, pane,“ usmála se Desjaniová zeširoka.

Když Geary chytil dech, s nadšením o celé zkušenosti přemýšlel. Už s Desjaniovou dříve mnohokrát spolupracoval, ale nikdy ne tak dobře. Dokázali předvídat toho druhého, navzájem se podporovali, společně plánovali manévry flotily. Nejbližší, k čemu to mohl přirovnat, byl sex, aniž by se spolu ve skutečnosti vyspali.

Znovu se zadíval na tvář Desjaniové, zrudlou a šťastnou, a zapřemýšlel, jestli ta metafora není příliš zneklidňující. Její oči zachytily jeho pohled. Úsměv jí přešel do zneklidněného výrazu a okamžitě oči sklopila. Skvělé. Něco na Gearyho výrazu ji muselo vystrašit.

Co teď? Musel najít něco jiného, na co by se mohl soustředit. Jako třeba plánování bitvy.

„Za jak dlouho nás syndická strážná formace uvidí?“

„Za pět minut,“ odpověděla Desjaniová opět s plně profesionálním výrazem.

„Ta velká formace ochromených a opravářských lodí už by na nás měla reagovat.“

„Některé ano. Vidíte tu aktivitu? Mezi několika válečnými a opravářskými loděmi už zrušili pevné spojení. Zdá se, že válečné lodě schopné bojovat se chystají buď bránit, nebo utíkat.“

„Doufám, že se nepokusí o útěk i jejich opraváři.“

„Pokus“ bylo správné slovo. I takzvané rychlé zásobovací lodě alianční flotily byly rychlejší na papíru než ve skutečnosti, a to byly údajně navržené tak, aby dokázaly s bitevníky držet krok. Většina zásobovacích nebo opravářských lodí byly jen pohyblivé továrny, u kterých se nečekalo manévrování na úrovni válečných lodí. Jejich pohonné systémy dokázaly vyvinout jen malé zrychlení a nebyly schopné dosáhnout rychlostí jako lodě určené k boji. Navíc byly syndické opravářské lodě těžce naložené surovinami potřebnými k výrobě náhradních dílů, munice a palivových článků, což je pochopitelně ještě více zpomalovalo.

Vedoucí elementy alianční flotily už přeletěly nad minové pole, jež jim zabraňovalo přímý let ze skokového bodu nebo do něj. Okamžitě poté se každá loď naklonila dolů a začala zrychlovat přímo na nepřítele. Vypadalo to, jako by flotila přetékala přes miny jako vodopád.

I Neochvějný se už dostal nad miny a obrátil se dolů. Obrátka byla jasně cítit, přestože inerciální tlumiče se s kvičením snažily, aby setrvačná síla loď a její křehkou posádku nepoškodila. Když šlo o útok na nepřítele, Desjaniová neztrácela čas.

„Syndická strážná formace nás už musela vidět,“ poznamenala Desjaniová. „Jelikož zrychlujeme k nim, uvidíme jejich reakci za… dvacet nebo pětadvacet minut, podle toho, co udělají.“

Po zběsilém programování, kterým si právě prošli, se těch dvacet minut táhlo jako zpomaleně přehrávané video. Prodleva alespoň poskytla Gearymu dost času, aby si mohl projít stavová hlášení z lodí a pořádně se podívat na stavy zásob a pokrok v opravách od rychlého skoku flotily zpět k Lakotě.

V posledním boji zde schytal Válečník větší část střel čtyř syndických bitevních lodí, jež se snažily prorazit k aliančním zásobovacím lodím, chráněným právě Válečníkem. Jeho posádka pracovala až do vyčerpání, aby opravila nejvážnější škody utrpěné v systému Vidha a bitevní loď se mohla znovu postavit nepříteli. Teď byl Válečník sotva schopný boje. Geary si nemohl pomoct, musel zachmuřeně vrtět hlavou, když si prohlížel poslední stavové hlášení poničené bitevní lodě. Dokázala udržet krok s flotilou, ale opět se bude na dlouhou dobu muset držet mimo boj.

Bitevní lodě Orion a Majestátní, také vážně poničené u Vidhy, neodvedly při opravách ani zdaleka tak dobrou práci a stále zůstávaly stěží bojeschopné, přestože v prvním střetu u Lakoty utrpěly minimální škody. Amazonka, Nepokonatelný, Odplata a Odveta byly další nejvážněji poškozené bitevní lodě, ale všechny v dostupném čase během skoků z Lakoty a zpět odvedly skvělou práci a byly v dost dobrém stavu, aby se mohly bitvy účastnit.

Bitevní křižníky, které vyměnily vyšší zrychlení a manévrovatelnost za těžké pancéřování a štíty bitevních lodí, zaplatily běžnou cenu. Většina z nich byla během útěku z Lakoty značně poškozená, ale stejně jako Neochvějný dokázaly udržet baterie pekelných kopí v provozu a jejich pohonné systémy byly plně funkční. Jen Opovážlivý a Impozantní byly stále v natolik špatném stavu, že bylo potřeba držet je dál od vážnějších bojů. Geary doufal, že se mu podaří kapitány přesvědčit, aby se nevrhli po hlavě do největší mely.

Zbytek flotily, těžké i lehké křižníky a torpédoborce, byl ve víceméně stejném stavu, i když při útěku z Lakoty se Syndiky v patách nebylo tolik lodí poškozeno. Když menší koráby dostaly vážný zásah, většinou neměly dost pancéřování a odolnosti, aby následné škody přežily. Silnější zásah je buď vyřadil z provozu, nebo úplně zničil. Jen Gearyho snaha chránit lehčí lodě během poslední bitvy zabránila jejich likvidaci. I tak čtyři torpédoborce a tři lehké křižníky poslední návštěvu Lakoty nepřežily.

Čtyři zásobovací lodě, pro přežití flotily naprosto nezbytné, zvládly především díky neochvějné obraně Válečníka poslední boj téměř nedotčené. Následky jednoho zásahu do Titánu byly ve dnech po bitvě opraveny.

Zbývající lodě flotily se zdály být v docela slušném stavu, pokud tedy nevěnoval pozornost naprostému nedostatku řízených střel přeludů, téměř úplně vyčerpaným zásobám kartáčových střel a nízkému stavu palivových článků.

„Proč Syndikové neprovedli více oprav?“ zapřemýšlel Geary nahlas. „Měli na to tolik času jako my, ale na jejich lodích je stále vidět spousta neopravených škod.“

Desjaniová se na něj překvapeně podívala.

„Z toho, co vím, si neudržují na lodích opravářské kapacity jako my. Mají to více centralizované. Asi to má být efektivnější a můžou tak mít na lodích menší posádky. Dá se předpokládat, že než se objevily opravářské lodi, provedli sami jen minimum oprav. A povolání opravářů muselo nějakou dobu trvat, i kdyby se nacházeli v blízkém systému. Jsou zhruba v pozici, kde s námi naposledy bojovali, takže bych se vsadila, že je ta formace v pohybu tak den nebo dva.“

„Před válkou byli Syndikové více jako my,“ poznamenal Geary. „Předpokládám, že to je reakce na jejich vlastní ztráty. Ale to, co popisujete, je vhodné pro mírovou dobu, kdy má flotila k dispozici dostatek času a může si počkat, než se loď dostane k doku nebo opravářská loď k ní. V krátkodobém výhledu to Syndikům možná ušetří nějaké peníze, ale z dlouhodobého jim to v udržování bojeschopných lodí jen uškodí.“

„No, dneska jim nepomůže nic,“ ušklíbla se Desjaniová divoce. Pak se zarazila, jak si něčeho všimla. „Dostalo se k nám světlo z reakce syndické strážné flotily.“

Geary rychle přepnul výhled a zahlédl, jak dvě bitevní lodě zrychlují na vektoru směrem k alianční flotile. „Jen dvě bitevní lodě? Co zbytek?“

„Ještě nevidíme světlo z jejich reakcí,“ odpověděla Desjaniová a něco zkontrolovala. „Ty dvě bitevní lodě byly jen dvacet dva světelných minut daleko, když vyrazily k nám. Reakci zbytku formace uvidíme během několika dalších minut.“

Trvalo to déle než několik minut, takže Desjaniová předpověděla, že zbytek strážné formace zrychluje pryč od alianční flotily. Ukázalo se, že měla pravdu.

„Rozdělili se.“

„Rozdělili se?“ zadíval se Geary na displej. Senzory flotily sledovaly časově zpožděné světlo ukazující jednání syndických lodí a rychle poskytovaly nové aktualizace a odhady. Dvě bitevní lodě, oba bitevní křižníky a lehčí syndické lodě zrychlovaly jako s peklem o závod na vektorech zjevně namířených k bráně hypersítě. Stále byly dvacet osm světelných minut daleko a tlačily rychlost přes nula celá jedna světla. I když se některé z lehce poškozených lodí ve strážné formaci poněkud opožďovaly, nebylo to o moc. Nepotřeboval výpočty, aby mu bylo jasné, že je alianční flotila nedožene.

„Budou chránit bránu a v nezbytném případě ji zničí, abychom ji nemohli použít. Ale proč rozdělit formaci, která už tak stojí proti značné přesile? Proč proti nám poslali ty dvě bitevní lodě? Není to nějaká diverze?“ Zkontroloval si vektory obou plavidel a odpověď byla najednou zřejmá. Bitevní lodě mířily k velké formaci poškozených a opravářských syndických lodí.

„Budou bránit své druhy,“ odpověděla Desjaniová věcně. „Je to beznadějné gesto, ale i tak to syndický velitel nařídil.“

Dvě bitevní lodě. I když Geary odpočítal vážně poškozené lodě, jako byl Válečník, pořád měl šestnáct bitevních lodí a více než tucet bitevních křižníků, které mohl na nepřítele vrhnout.

„To bitevní lodě dělají,“ poznamenal Geary měkce. Vzpomněl si, co mu řekl kapitán Mosko, než se Vzdorným, Nebojácným a Nezdolným vyrazil na smrt ve snaze zabránit Syndikům v dostižení zbytku alianční flotily. „Ale tohle je beznadějné. Ty lodě nám neuniknou bez ohledu na to, co oba bitevníky zkusí udělat. Ani se k nám nedostanou dřív než čtyři hodiny poté, co formaci doženeme. Bezdůvodně je posílají na smrt.“

„Možná měl syndický velitel příkaz bránit lodě i bránu hypersítě, tak dělá alespoň gesto.“

To znělo pravděpodobně. Příliš velký úkol na dostupné síly, a tak jich bylo třeba část obětovat kvůli naprosto nerealistickým očekáváním vyššího velení. Za Gearyho časů se takové věci stávaly jen během cvičení a měly za následek falešné ztráty ve falešných bitvách, ale i tehdy přemýšlel, jestli by to bylo v opravdovém boji jinak, jak mu tvrdili nadřízení. Nebo zda by se stejné věci odehrávaly i v případě, kdyby šlo o mnohem víc. Z toho, co se naučil o válce, a co viděl osobně, byl druhý případ mnohem častější.

„Dobrá, kapitánko Desjaniová, postaráme se, aby byla naše flotila správně rozmístěná, ať můžeme bitevní lodě uvítat bez jediné ztráty.“

„Kapitánko Desjaniová,“ oznámil palubní inženýr, „Neochvějný se právě dostal pod padesát procent rezerv palivových článků.“

Desjaniová přikývla a podívala se po Gearym: „Stará dáma se takhle nízko nikdy nedostala.“

„Stará dáma“ opustila loděnice před necelými dvěma lety, ale i tak bylo nepříjemné to slyšet. Pokud se alianční flotile nepodaří vyrabovat náklady syndických opravářských lodí, o moc blíž k domovu se nedostane. Válečné lodě nedokázaly letět jen na naděje a modlitby.

Čtyřicet minut od chvíle, kdy se vrátili k Lakotě. Zatím to vypadalo velmi dobře. Jenže kolik času mají, než se jim v zádech opět objeví obrovská syndická formace, odhodlaná postarat se, aby už alianční flotila neunikla?

2.

Zmatená masa lodí alianční flotily přetekla přes vrchol syndického minového pole a začala zrychlovat na vlastních vektorech. Na chvíli to Gearymu připomínalo chaotický přílet do systému Corvus hned poté, co převzal velení – celá alianční flotila vrhající se do divokého útoku na několik slabých nepřátelských lodí. Ale tentokrát to bylo úplně jiné. Alianční lodě poslouchaly rozkazy, mířily na kurzech s rychlostmi, které ve výsledku přinesou koordinovaný útok na všechny nepřátelské lodě, jež měla Aliance v dosahu. Ani důstojníci, kteří neměli rádi Gearyho způsob boje, by tentokrát neměli mít problémy, když měly lodě flotily tolik cílů.

S vydanými rozkazy a flotilou reagující tak, jak měla, a bez syndických pronásledovatelů v týle, měl Geary k dispozici období klidu – následek bojů na obrovské vzdálenosti ve slunečních soustavách. I když jeho lodě zrychlovaly na nula celá jedna světla, bude jim trvat více než hodinu a půl, než urazí vzdálenost deset světelných minut oddělující flotilu od velké syndické formace poškozených a opravářských lodí. Syndikové sice také letěli pryč od aliančních lodí, ale Aliance měla výhodu vyšší rychlosti a časem je dožene.

„Předpokládaná doba do kontaktu jedna celá sedm hodin,“ zabručela Desjaniová. „Utíkají, ale stejně je dostaneme dřív, než se k nám přiblíží ty dvě syndické bitevní lodě.“

„Musíme se postarat, abychom bitevníky zastavili dřív, než se jim podaří prorazit k některému našemu zásobovači.“

Na Gearyho displeji se táhly křivky tras aliančních torpédoborců a lehkých křižníků, směrovaných pryč od těžších nepřátelských lodí k největší syndické formaci i menším skupinám a jednotlivým lodím.

„Řekněme dvě hodiny, než syndické lodě dostaneme. Budeme mít štěstí, když se nám to podaří zvládnout dřív, než nám do zad dorazí pronásledovatelé.“

„Myslíte si, že se během naší nepřítomnosti objevily další syndické posily?“ zeptala se Desjaniová.

„To je dobrá otázka. Nemůžeme předpokládat, že celkové počty, jaké jsme viděli u Lakoty naposledy, budou odpovídat tomu, co mají Syndikové mezi pronásledovateli. Ale vypadá to, že co zbývá v systému, bude bojovat.“

Geary sledoval, jak poškozené lodě mířící na nezávislých kurzech k vnitřním planetám systému mění kurzy a snaží se nezávisle dostat ke dvěma bitevním lodím, aby s nimi vytvořily improvizovanou flotilu. S ohledem na celkový počet lodí a jejich stav musel Geary jen zavrtět hlavou. Věděl, jak se Syndikové cítí. Jaké to je stát proti obrovské přesile a nebýt na takovou bitvu připravený. Jeho vlastní flotila se při předchozí návštěvě Lakoty dostala do stejné pozice.

Z téměř osmdesáti syndických bitevních lodí a křižníků, proti kterým Aliance předtím v Lakotě stála, bylo v bitvách zničeno nejméně šest bitevních lodí a deset křižníků. Senzory aliančních lodí už dokázaly potvrdit, že zlikvidovali i dvacet těžkých a také desítky lehkých syndických křižníků a lovců zabijáků. Velký počet syndických lodí byl pak vážně poškozen, některé z nich Nebojácným, Nezdolným a Vzdorným při jejich zoufalém boji. Poškozené syndické lodě zůstaly v systému, když vrchní velitel vyrazil s větší částí sil pronásledovat prchající alianční flotilu.

Do velké formace ochromených lodí patřily čtyři bitevní lodě, dva bitevní a tři těžké křižníky. Všechny utrpěly vážné škody. Kolem nich bylo rozseto na tucet lehkých křižníků a el-zetek, kulhajících k opravářským dokům. Některé z nich se také snažily přidat se k ochraně bezbranných druhů.

Geary si projel vektory tras a potřebnou dobu. Kdyby se všem podařilo dát dohromady, vznikla by slabá, ale nebezpečná flotila. Nicméně s ohledem na vzdálenosti a poškozené pohonné systémy mnoha lodí mohli Syndikové dorážet do boje jen v nepravidelných vlnách vždy několika plavidel najednou. Pokud by se tedy nestáhli a nepokusili zformovat dál od alianční flotily, čímž by jí ale nechali volné ruce při likvidaci velké formace. Syndikové by tak získali trochu času, ale ne dost, aby se mohli zachránit. Pokud by tedy nedorazila flotila pronásledovatelů ze skokového bodu mnohem dřív, než Geary doufal.

Pár remorkérů odtahoval poničený syndický těžký křižník do bezpečí ve vzdálenosti jen tří světelných minut od skokového bodu. Nešťastná loď musela zjevně čekat na odtah nejdéle. Teď, bez naděje na útěk před aliančními torpédoborci a lehkými křižníky, opustily posádky remorkérů své lodě a z pomalých neohrabaných remorkérů začaly zběsile na všechny strany vylétat záchranné moduly. I z těžkého křižníku jich několik bylo, jak se dala na útěk opravářská posádka na palubě.

Alianční torpédoborce Džinto a Herebra se dostaly k remorkérům jako první, rozstřílely je na kusy palbou pekelných kopí a pak změnily kurzy za dalšími cíli. Kus za nimi Kontos, Savik a lehké křižníky Kryt, Střeh a Výpad proletěly nad opuštěným těžkým křižníkem a jejich pekelná kopí bušila do vraku tak dlouho, dokud se nerozpadl na tisíce úlomků.

„Ať si zkusí opravit tohle,“ poznamenal Geary.

„A další,“ poznamenala Desjaniová šťastně, když se pod palbou pekelných kopí šesti aliančních torpédoborců rozpadl osamělý syndický lehký křižník, jehož zbývající posádka už loď také opustila.

Geary náhle dostal nápad a hned vydal rozkazy: „Koženice, vyzvedněte pár záchranných modulů z toho syndického těžkého křižníku. Chci vědět, co nám posádka může říct o tom, jak dlouho trvalo našim pronásledovatelům skočit za námi. A cokoli, co by nám mohli o našich pronásledovatelích prozradit.“

Koženice, jeden z jeho těžkých křižníků, neměla na palubě tak dobré výslechové vybavení jako Neochvějný. Geary by ale nezvládl vězně převézt k výslechu na některou z větších lodí. S trochou štěstí Syndikové šokovaní návratem alianční flotily řeknou vše, co budou vědět.

Bylo na čase aktualizovat manévrovací plán na základě syndických reakcí. Nepřátelské obranné tahy ve skutečnosti problém zjednodušily. Jelikož se syndické lodě stahovaly k sobě, mohly se rozptýlené alianční lodě vyslané do útoku seskupit do větších formací. Geary se zamračil na displej, zobrazující nepřátelskou formaci plnou poškozených lodí označenou jako Zraněná flotila. Taktické systémy pojmenovávaly nepřátelské formace automaticky, takže ho překvapilo smysluplné jméno místo obecného označení typu „flotila alfa“. Vždy ho trochu znervóznilo, když se automatické systémy chovaly příliš lidsky.

Nesnažil se o nic složitého, co by vyžadovalo komplikovanější manévrování. Malé formace se soustředí do větších, volněji rozložených, a společně proletí přímo nad největší syndickou – Zraněnou flotilou. Pak zamíří dál, aby zaútočily na méně poškozené válečné lodě snažící se vytvořit vlastní formaci. Krátce na to pak udeří proti dvěma bitevním lodím spěchajícím Syndikům na pomoc.

„Jak vám to připadá?“ zeptal se Desjaniové.

Chvíli to zamyšleně studovala.

„Série rychlých náletů na Zraněnou flotilu, která má zničit funkční nepřátelské zbraně? Nechcete je zničit hned?“

„Ne, dokud naši zásobovači nevyrabují jejich opravářské lodě. Nechci riskovat komplikace, které by mohly způsobit trosky. Můžeme je všechny dorazit, až poletíme dál. Pak budeme mít se svými zásobovači čtyři bitevní lodě.“

Desjaniová přikývla. „Dokonce i třetí divize bitevních lodí by měla být schopná zničit nepřátelské lodě s vyřazenými všemi systémy. Budete ale muset se zásobovací formací nechat pár dalších bitevních lodí nebo křižníků.“

„Proč? Vím, že Válečník je zase skoro na šrot, ale Orion a Majestátní dokáží bojovat a Dobyvatel je taky v dobrém stavu. Nechávám s nimi Dobyvatele jen proto, že patří do stejné divize. Ty čtyři bitevní lodě by měly zvládnout cokoli, co se dokáže prodrat přes zbytek flotily.“

Desjaniová odpověděla pečlivě kontrolovaným tónem: „To je pravda, pokud nebudou mít Orion, Majestátní a Dobyvatel při boji s nepřítelem problémy.“

Čímž naznačovala, že by jejich kapitáni mohli najít důvody, proč se boji vyhnout. Musel uznat, že diplomaticky podaný názor Desjaniové v sobě nesl zrnko pravdy. Kapitán Casia z Dobyvatele žádnou důvěru nevzbuzoval. Oproti komandérce Yin, velící Orionu od chvíle, kdy byl kapitán Numos zbaven velení a zatčen, byl však přímo vzorem aliančního válečného důstojníka. A službu konající velitel Majestátního, který se k velení také dostal po zatčení Numosovy spojenkyně a předchozí kapitánky Faresové, byl tak nevýrazný, že si Geary téměř nedokázal vzpomenout, jak vypadá. V dokonalém světe už by je všechny nahradil, ale flotila prchající o život nepřátelským územím se v dokonalém světě rozhodně nenacházela. Navíc politika flotily oslabovala Gearyho velení natolik, že si nemohl dovolit vypadat jako příliš panovačný. Někteří z důstojníků by proti němu mohli začít jednat aktivněji a jiní by takové chování považovali za důkaz toho, že je Geary ochotnější přijmout status diktátora. V což část z nich doufala a zbytek se toho obával.

Zamračil se více.

„Nechci plýtvat dalšími velkými loděmi jen proto, že by ty tři bitevní mohly mít problémy.“

„Pokud jsou na vraku Nebojácného zajatci,“ poznamenala Desjaniová, „budou potřebovat všechny dostupné raketoplány k jejich převozu a dost místa na dalších velkých lodích, aby je měli kam dočasně přesunout.“

„To je pravda.“

I tak mu zůstával problém dvou velitelů velkých lodí, kteří nebudou mít radost, když jim přikáže zůstat se zásobovači. Mohli by hledat způsoby, jak obejít jeho rozkazy, a kdyby místo jejich dodržení vyrazili nadšeně do boje, většina ostatních kapitánů by jim to neměla za zlé a ani by se jí nelíbilo, kdyby je Geary seřval za opuštění eskortní služby. Doktrína čelního útoku byla ve flotile pořád příliš zažitá. Zadíval se dozadu na koprezidentku Rionovou, sledující události s nečitelným výrazem.

„Paní koprezidentko, ocenil bych vaši radu ohledně toho, jaké fráze použít při rozkazech…“

„Slyšela jsem vás,“ přerušila ho Rionová. „Děkuji vám, že jste se rozhodli zapojit mě do diskuze.“ Odmlčela se jen na tak dlouho, aby pochopil, na co naráží. „Posíláte ty lodě, aby zajistily, že budou naši vlastní nedávno zajatí lidé osvobozeni a převezeni do bezpečí. Pokud by se některá syndická loď dostala ke zbytkům Nebojácného, mohla by evakuaci narušit, nebo dokonce některé zajatce zabít. Jaké další opodstatnění potřebujete? Jaký úkol může být čestnější než být loď určená k zajištění bezpečí našich vlastních lidí?“

Geary přikývl. „Dobře řečeno, paní koprezidentko.“

Ale stále zbývala otázka, koho poslat. Přejel očima po displeji a snažil se rozhodnout, komu by mohl věřit a kdo nebude zbytečně uražený kvůli na jedné straně velmi čestnému úkolu, při jehož plnění se ale na druhé straně nebude nacházet na frontové linii. Už se doslechl, že někteří důstojníci jsou považováni za jeho oblíbence, a nebylo by dobré dojem posílit, i když to v mnoha ohledech byla pravda. Měl některé kapitány rád, protože byli schopní, nejen agresivní, chytří stejně jako odvážní, věrní svým povinnostem vůči Alianci, a ne politickým hrám určeným k posílení vlastní kariéry. Třeba kapitánka Cresidová…

Jejíž bitevní křižník Zuřivý tvořil společně s Nesmiřitelným zbytek páté divize bitevních křižníků. A potřeboval dvě lodě.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Chrabrý.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.