Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Daniela Sobotková, CSc., PhDr. Jaroslava Dittrichová, CSc.

VÝVOJ A VÝCHOVA DĚŤÁTKA DO DVOU LET
Psychomotorický vývoj

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 4762. publikaci

Foto Mgr. Aleš Sobotka, Zuzana Koudelková, Lucie Najmanová, Václav Vrba,
rodina Řehákova
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Daniela Eftimiadisová
Počet stran 168
Vydání 1., 2012

Vytiskla Tiskárna Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s, 2012
Cover Photo © fotobanka Allphoto

ISBN 978-80-247-3304-3

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7933-1 pro formát PDF
ISBN 978-80-247-7934-8 pro formát EPUB

Věnování

Autorky tuto knížku věnují památce prof. PhDr. Zdeňka Matějčka, CSc., který svými výzkumnými studiemi, klinickou prací, knihami pro rodiče, přednáškami a výchovou studentů i psychologů významně ovlivnil psychologii u nás i v zahraničí a prospěl mnoha dětem i rodičům.

Poděkování

Autorky děkují všem dětem a jejich rodičům za výbornou spolupráci při pořizování fotografií názorně doplňujících text knížky. Velké poděkování patří zejména rodině Koudelkových, která nejen pomáhala při fotodokumentaci své prvorozené dcerky, ale obětavě se zapojila do opětovné spolupráce a poskytla nám krásné momentky svých dalších dvou dcer.

Děkujeme také za trpělivou práci Mgr. Aleši Sobotkovi při pořizování většiny fotografií.

Slovo na úvod

Malý človíček od svého narození do věku dvou let ujde veliký kus cesty. Jeho vývoj jde kupředu ohromně rychle, tak rychlé vývojové tempo se už nebude nikdy opakovat. Je to velká výzva pro nás dospělé, abychom mu na této rychle ubíhající cestě pomáhali, jak nejlépe umíme.

V dnešní době má většina rodičů přístup k velkému množství informací týkajících se výchovy a vývoje dítěte zejména díky internetu. Také na našem knižním trhu je mnoho knih, které ukazují rodičům, jak mají o svého potomka pečovat. Někdy však tato doporučení nevedou k očekávaným výsledkům. Čím si to vysvětlit?

Odlišnosti v chování

Především je nutné si uvědomit, že dítě si přináší na svět určitou „výbavu“ vlastností a dispozic, to znamená, že každý nový človíček je od samého začátku jedinečnou bytostí. A protože je každé dítko jiné, liší se děti i ve svých reakcích na různé podněty – říkáme, že v jejich chování existují už od narození významné individuální rozdíly, které je třeba brát v úvahu, když o dítě pečujeme. To, co je pro jedno děťátko velmi vhodným výchovným postupem, pro druhé může být postupem méně vhodným až necitlivým, který pak může způsobit, že vývoj nebude optimálně pokračovat. Rodiče by proto měli ve své výchovné péči postupovat vždy s ohledem na individuální zvláštnosti chování svého potomka.

Individuální rychlost vývoje

Individuální rozdíly se také týkají toho, jakým tempem vývoj pokračuje. Navíc u některých dětí nemusí být vývojové tempo stejné ve všech oblastech vývoje – může být například pomalejší v pohybovém vývoji, zatímco v ostatních oblastech je rychlost vývoje normální. Bývá to kupříkladu časté u předčasně narozených dětí, u kterých bychom se neměli řídit při zjišťování, co již mají umět, jejich kalendářním věkem, ale vždy od něho odečíst dobu, o kterou se narodily dříve.

Pro správnou stimulaci vývoje dítěte je nutné vědět, na jaké vývojové úrovni se dítko nachází, a motivovat je k takovým dovednostem a činnostem, které odpovídají dané vývojové úrovni. A aby šel vývoj kupředu, je možné zařadit do hry podněcující vývoj dítěte určité prvky, které jsou nepatrně obtížnější než ty, co dítě již zvládá. Tím zajistíme, že ho provádění činnosti po určité době neomrzí, ale bude ho lákat pro svou částečnou novost a mírně zvýšenou obtížnost.

Co je cílem knížky?

Pro zdravý vývoj dítěte je potřebné, aby probíhal pokud možno rovnoměrně ve všech oblastech. Naší snahou proto je seznámit rodiče s poznatky o změnách, k jakým v prvních dvou letech života dochází ve vývoji dítěte – věnujeme se vývoji bdění a spánku, vývoji pohybových dovedností a rozumového poznávání i řeči, sledujeme, jak postupuje citový a sociální vývoj. Tyto poznatky mohou rodičům pomoci posoudit, na jaké vývojové úrovni se jejich dítko aktuálně nachází.

Zároveň knížka může sloužit jako inspirace pro vhodnou stimulaci dalšího vývoje dítěte. Měla by vést rodiče také k tomu, aby poznávali individuální zvláštnosti chování svého dítěte, aby si všímali, o jaké podněty má jejich děťátko zájem, za jakých podmínek je spokojené nebo naopak nespokojené, jak se u něho vytváří pocit jistoty a bezpečí, který patří k základním duševním potřebám dítěte, a podle toho ve své výchovné péči postupovali.

Výsledky výzkumů ukazují, že rodiče jsou k takové individualizované péči dobře psychobiologicky vybaveni. Proto mohou důvěřovat ve své rodičovské schopnosti a nemusí být jen závislí na tom, co si v literatuře přečtou.

Přejeme Vám hodně radosti a krásného osobního obohacení z poznávání vašeho dítěte a hodně tvůrčích nápadů při jeho výchově.

Vývojové etapy
od narození
do dvou let života

Od narození do 2. měsíce

Chování – spánek, bdění, pláč

Když se děťátko narodí, většinu času prospí – většinou 16 až 20 hodin denně. Je tomu tak v prvních čtyřech týdnech života, které bývají označovány jako novorozenecké období, a dítě je tudíž z odborného hlediska nazýváno novorozencem. Velice podobné je to ale i v následném druhém měsíci, kdy už se mluví odborně o děťátku jako o kojenci.

Spánek

Protože je spánek v tomto nejranějším období života dítěte jeho nejčastějším chováním, věnujeme mu zde značnou pozornost. Předně by rodiče měli vědět, že chování děťátka během spánku se mění, že spánek není jednotný. Porozumět spánku dítěte pokládáme za důležité, a tak si ho nyní blíže popíšeme. Jaké různé spánkové stavy můžeme u našich maličkých rozeznat?

Klidný spánek

Spící děťátko si rodiče nejčastěji představují, jak klidně leží na zádíčkách se zavřenýma očkama, pravidelně dýchá a téměř se nehýbe. Hlavička je otočena k jedné straně a ručky jsou položeny kolem hlavičky, jak je vidět na obrázku 1.

Takovýto spánek, který jsme právě popsaly, se nazývá klidný spánek. Tento spánkový stav netrvá dlouho, jen 10–20 minut, kdy je vystřídán jiným spánkovým stavem, o kterém se zmiňujeme dále.

Obr. 1 Typická poloha novorozence během spánku

Paradoxní spánek (REM spánek)

Tento druhý spánkový stav je delší, trvá kolem 30–40 minut. Chování děťátka během tohoto spánku je jiné. Má také většinou zavřené oči, ale může je mít i přivřené. Typické je, že se objevují rychlé pohyby očních bulbů. Tyto pohyby jsou dobře patrné, nejen když má dítě oči přivřené, ale i za zavřenými víčky. Pohyby očí jsou pokládány za nejcharakterističtější znak tohoto spánkového stavu. Proto se někdy tento spánkový stav nazývá spánkem s rychlými očními pohyby, což je v angličtině označováno termínem Rapid Eye Movement a odtud vznikla užívaná zkratka REM spánek.

Vedle očních pohybů mohou rodiče u děťátka pozorovat také četné pohyby tělíčka. Typické jsou rovněž pohyby obličejových svalů. Jde o různé grimasy, které připomínají často úsměv – odtud asi lidové rčení, že si dítě ve spánku hraje s andělíčky. Tento spánkový stav bývá rovněž nazýván paradoxní (někdy též aktivní), a to proto, že v některých charakteristikách (např. pohybové aktivitě, aktivitě nervových buněk mozku) připomíná spíše bdění. Někteří rodiče si mohou myslet, když pozorují chování svého děťátka v tomto spánkovém stavu, že je dítě neklidné a probouzí se, a mohou do spánku nevhodně zasahovat. Dítě by však nemělo být v tomto spánkovém stavu rušeno.

Nediferencovaný spánek

Vzhledem k nezralosti centrálního nervového systému není nejmenší dítě schopno setrvat v klidném nebo paradoxním spánku delší dobu bez přerušení. Proto je u nejmenších dětí spánek často přerušovaný bděním, pláčem nebo spánkem, který bývá nazýván spánkem nediferencovaným. Během nediferencovaného spánku se obvykle vyskytují pohyby tělíčka, oči mohou být zavřené, přivřené i otevřené, ale nepohybují se, zaznamenáváme i různé hlasové projevy.

Jeden úsek klidného spánku následovaný jedním úsekem paradoxního spánku tvoří jeden spánkový cyklus. U malých dětí trvá zhruba 60 minut a započítávají se do něho i úseky nediferencovaného spánku. Tyto cykly se v průběhu spánku dítěte stále opakují.

Výskyt diferencovaných spánkových stavů, tj. spánku klidného a paradoxního, je podmíněn zralostí centrální nervové sousty (CNS), která zabezpečuje souhru mezi různými procesy probíhajícími v organismu dítěte. Nevhodné zásahy do spánkových cyklů a probouzení dítěte mohou vytváření této důležité souhry narušovat. To má pak nepříznivý vliv na další vývoj spánku.

Co je pro zdravý vývoj spánku důležité

Je potřebné, aby rodiče uměli spánek svého dítěte rozlišovat, a nenarušovali klidný nebo paradoxní spánek dítěte, nebo je dokonce v těchto dvou spánkových stavech nebudili. Pokud musí z nějakého důvodu dítě probudit (např. při neprospívání dítěte k nakrmení), měli by počkat, až stav klidného nebo paradoxního spánku odezní, a probudit ho v nediferencovaném spánku, kdy dítě není zcela klidné a zároveň nejsou patrné žádné oční pohyby.

Rodiče by také neměli hned zasahovat, když se u dítěte vyskytují během spánku větší pohyby. To je u některých dětí za paradoxního spánku příznačné a neznamená to, že se s dítětem něco nepříznivého děje. Není proto dobré dítě hned zklidňovat. Zásah dospělého může spánek dítěte narušit a probudit ho.

Jak už jsme uvedli, nejmenší děti většinu doby prospí, a to bez ohledu na to, zda je den nebo noc. Postupně by se však spánek měl soustřeďovat do nočních hodin. Tomu by měli rodiče napomáhat tím, že od počátku budou vytvářet odlišné prostředí za noci a za dne. Například když v noci děťátko krmí nebo ho přebalují, měli by svítit jen malou lampičkou, aby místnost nebyla osvětlena tak jako za dne. Dítě by se také mělo naučit, že v noci, když je tma, si s ním nebude nikdo povídat a hrát.

Děťátko bychom v noci neměli budit na krmení, pokud je zdravé a prospívá. Je totiž prokázáno, že děti, které se v novorozeneckém období často v noci krmily, byly schopny spát celou noc bez přerušení až v pozdějším věku než děti, které byly v noci krmeny méně často.

Odborníci na poruchy spánku také upozorňují, že je nevhodné, aby děťátko usínalo při krmení v náručí. Během prvního měsíce se tomu asi někdy nevyhneme, ale v průběhu druhého měsíce již děti po nakrmení hned neusínají. Není pak vhodné chovat je v náručí, dokud neusnou. Vytvořil by se tím nezdravý rituál pro usínání a postupně by dítě neumělo usnout jinak, než když bude například kojené a budeme je chovat. Hrozí pak nebezpečí, že bude vyžadovat takový postup po každém probuzení a usínání.

Řekli jsme si, že na naše malé bychom neměli v noci mluvit. Neznamená to však, že se nebudeme děťátku věnovat, když začne plakat. Nemůžeme totiž vědět, co mu schází a jak na ně budě působit, ponecháme-li ho během noci v pláči. Z psychologického hlediska je pro dítě důležité, abychom v něm vytvářeli pocit jistoty, že ho nikdy neopustíme. Ponecháme-li dítě samotné v pláči, můžeme ho této jistoty zbavovat. Mimo to pláč dítě vyčerpává, a to může působit rušivě na spánek, který se později dostaví.

Co dělat, když děťátko v noci pláče

Nejdříve bychom se měli pokusit zjistit, co děťátku asi chybí, například jak dlouhá doba uplynula od posledního krmení a nemůže-li být hladové, nepotřebuje-li přebalit, zda mu není horko atd. Pokud se nenajde příčina pláče, měli bychom se snažit nechat dítě v postýlce, položit je na zádíčka a jen dotykem – hlazením, držením za ručičku nebo položením své ruky na jeho hrudníček – se snažit je uklidnit. Dítě nedoporučujeme v noci chovat, protože v náručí dospělého nemůže zaujmout polohu, která je pro spánek přirozená a pro jeho nerušený průběh vhodná. Pěstovali bychom tím také nevhodný rituál, který k vytvoření zdravého spánku rozhodně nevede.

Děti obvykle zklidní tzv. nenutritivní (nevýživové) sání. K tomu je nejvhodnější dudlíček, proto bychom ho mohli zkusit nabídnout. Živějším a dráždivějším dětem pomůže omezení pohybů tím, že je zabalíme do peřinky či dečky. Můžeme také omezit prostor v postýlce a vytvořit děťátku „hnízdečko“ pomocí podlouhlých polohovacích polštářů.

Jaká poloha je pro spánek dítěte nejzdravější?

Nejmenší děti, které neumějí změnit úmyslně svou polohu, mají spát na zádíčkách. Některá miminka mají problémy s častým ublinkáváním, a tak je možné, že jim bude doporučena, alespoň v době po nakrmení, poloha na boku. Je to z toho důvodu, aby dítě zvratky nevdechlo a neudusilo se jimi. Ale i když leží děťátko na zádech, má hlavičku vždy stočenou ke straně, jak již bylo ukázáno na obrázku 1, a tak zvratky mohou s pusinky vytékat.

Rozhodně se nedoporučuje nechávat spát nejmenší děti na bříšku. Neumějí se přemístit z poblinkaného místa o kousek dál a při nádechu tak mohou zvratky snadno vdechnout. V poloze na bříšku mají miminka také těžiště na hlavičce a na hrudníčku, který je tak stísněn, což je nepříznivé pro optimální dýchání dítěte.

Individuální rozdíly ve spánku

Už mezi nejmenšími dětmi jsou ve spánku velké individuální rozdíly. Některé děti jsou velcí spáči, jiné tolik spánku nepotřebují. Některé děti spí klidněji, spánek mají méně přerušovaný, jiné mají během spánku hodně pohybů nebo se ze spánku častěji budí. Doporučit zcela jednoznačné postupy, které by pomáhaly dobrému spánku stejně u všech dětí, nejde. Proto je velmi důležité, aby rodiče své dítě znali a věděli, za jakých podmínek jejich děťátko lépe spí, a takové podmínky mu vytvářeli.

Bdění

Podobně jako spánek ani bdění není jednotný stav. Novější literatura rozlišuje u nejmenších dětí klidné bdění, během kterého dítě má očka široce otevřená, leží téměř bez pohybů a pravidelně dýchá. Dalo by se říci, že děťátko je plně soustředěné. Toto bdění se u nejmenších dětí vyskytuje jen krátce, a to nejčastěji po začátku krmení.

Vedle klidného bdění se rozlišuje další stav bdění, během kterého jsou očka otevřená, ale pohled děťátka není tak soustředěný a dítě je živé, hodně se pohybuje. Proto se tento stav bdění nazývá bdění s pohyby. Také toto bdění je v prvních týdnech života velmi krátké.

Krátké chvilky bdění našich nejmenších bychom neměli promarnit a měly bychom se děťátku plně věnovat, zejména když se nachází ve stavu klidného bdění. Měli bychom s ním navázat zrakový kontakt a povídat si s ním. Jsou to velice důležité chvilky vzájemného poznávání. Jak by takové povídání s miminkem mělo vypadat, si popíšeme později, kdy budeme mluvit o citovém a sociálním vývoji.

Pláč

Pláč je dalším důležitým chováním každého miminka. Neumí svého pečovatele nijak jinak přivolat než právě pláčem. Pláč tedy patří mezi dorozumívací prostředky nejmenších dětí. Je důležité pláč takto chápat a zbytečně se jím netrápit. Rodiče si často myslí, že děťátko pláče, protože ho něco bolí. Většinou však tomu tak není. Příčiny pláče jsou různé: dítě může plakat z hladu, nebo je mu horko či zima, nebo se cítí příliš samo, nebo je naopak unavené, když mu jeho okolí nedopřeje chvíli klidu.

Obr. 2 Bez pláče to nejde

Pravý důvod pláče bychom se měli pokusit odhalit podle podmínek, za jakých se pláč vyskytne, a podle stavu chování, v kterém dítě je. Je dobré vědět, že některá miminka hodně pláčou a nemusí to být známkou nějaké abnormity. Centrální nervový systém děťátka není ještě dostatečně zralý, aby dobře řídil a organizoval stavy jeho chování, a děťátko si zkrátka se svým chováním neumí samo poradit, a je proto nespokojené, jako to na obrázku 2.

To vše se zlepší kolem 3. měsíce života, jak se o tom zmíníme v kapitole věnované dalšímu věkovému období. Je potřebné si toto uvědomit, což pomůže rodičům, aby ve svém přístupu k plačícímu potomkovi byli klidní a trpěliví.

Důležité je zachovat klid

Stává se, že když miminko pláče a rodičům se nedaří ho hned utišit – což není nic mimořádného –, roste jejich nervozita a neklid a snaží se dítě uklidnit za každou cenu. Nervózně ho tisknou k sobě, jejich srdce při tom začne bít rychleji, jemné konejšení se stává prudším, pohyby jsou trhanější, obvykle se mění i hlas, kterým dítě uklidňují. I nejmenší děti takovéto změněné chování rodičů při stresu a nervozitě zaznamenají, a místo aby se zklidnily, reagují ještě větším pláčem. Když se nám nedaří děťátko zklidnit, je pro ně pak lepší ho raději položit a něžně mu říci, že už jsme pro ně udělali, co jsme mohli, a nyní si musí pomoct samo. Není to ale tak úplně pravda, protože mu můžeme přece jenom napomoci třeba tím, že mu dáme dudlíček a dopřejeme mu tak uklidňující nenutritivní sání. Můžeme mu také pustit nad postýlkou zavěšený kolotoč s barevnými hračkami, který často upoutá pozornost dítěte a je po pláči. Vždyť se na něm pověšené hračky tak hezky točí dokolečka a pomalý pohyb děti dobře upoutává. Navíc k tomu ještě hraje zklidňující a opakující se jednoduchá melodie, která také vede často ke zklidnění. Z tohoto důvodu je také možné zkusit děťátku něžně zazpívat jednoduchou písničku s řadou refrénů, jak tomu bývá například u ukolébavek.

Co když se maminka cítí při pláči dítěte unavená a vyčerpaná?

Protože maminka obvykle tráví s děťátkem nejvíce času, může se stát, v případě častého pláče dítěte, že se bude cítit na pokraji svých sil. Pokud by k tomu došlo, měl by převzít, alespoň na část dne, péči o dítě tatínek, což rozhodně tatínkům doporučujeme, i když není maminka zcela vyčerpaná. Rodiče by také neměli váhat přijmout pomoc od svých blízkých. Odpočinou si a načerpají nové síly a vše půjde hned lépe. I rodiče by měli myslet na své zdraví a pohodu, protože jejich dobrý psychický stav a nálada jsou pro jejich děťátko velice důležité. Je možné se také obrátit na odborníky – dětského lékaře, psychologa nebo psychoterapeuta, kteří mají zkušenosti s chováním nejmenších dětí a pomohou situaci řešit. U nás se k takovému kroku rodiče často obtížně odhodlávají, jako by se styděli za to, že nezvládají svou rodičovskou roli. Pravý opak je ale pravdou. Rodiče, kteří požádají odborníky o pomoc, jsou zodpovědní rodiče, kteří chtějí být pro své dítko dobrou mámou a dobrým tátou. V zahraničí dokonce existují speciální poradny pro rodiče nadměrně plačících kojenců.

Pohybový vývoj

První týdny po narození tráví miminko nejvíce času v poloze na zádech. Ještě neudrží hlavičku ve střední poloze, má ji otočenou ke straně a i držení končetin je asymetrické – kam má hlavičku otočenou, na té straně je ručka více natažena oproti druhé ručce, jak vidíme na obrázku spícího novorozence. V tomto nejranějším věku je důležité, aby se děťátko naučilo pokládat hlavičku na obě strany a nevznikla tzv. predilekce, kdy dítě stáčí hlavičku stále na stejnou stranu a dochází k narušení symetrického vývoje. Často je pak nutná rehabilitace.

Děťátko bychom neměli chovat ve svislé poloze v náručí. Když si rodiče takto své malé vezmou třeba na odříhnutí, je potřebné si ho přiložit vysoko k rameni, aby si mohlo hlavičku opřít, jako je vidět na obrázku 3. Ani nejmenší miminko však není zcela pasivní, bezvládné, a tak si hlavičku na chviličku trochu zvedne, i když ho to stojí hodně námahy (obr. 4).

Obr. 3 Při chování u ramene si novorozeně hlavičku pokládá

Obr. 4 Dokáže však hlavičku také krátce zvednout

Dbát na symetrické držení

Rodiče by měli napomáhat vývoji k symetrickému držení hlavičky například tím, že budou k děťátku přicházet z obou stran a budou ho lákat, aby se za nimi otáčelo na obě strany. Také různé zajímavé podněty, které dítko poutají, by měly působit z obou stran. Dítě je tak motivované střídat obě strany a k predilekci pak nedojde. Také je dobré měnit polohu dítěte v postýlce. Například dívá-li se děťátko rádo k oknu za světlem, je vhodné pokládat ho do postýlky i v obráceném směru, tj. kde mělo původně hlavičku, budou nyní nožky. Aby zaznamenalo světlo z okna, bude muset přetáčet hlavičku na druhou stranu.

Poloha na bříšku v době bdění

Rodiče by neměli opomíjet dávat své děťátko na bříško, ale jen když je bdělé. Nejlépe lze využít chvilek při přebalování, kdy má volné nožky. Miminko se na bříšku obvykle schoulí do klubíčka – nožky skrčí pod bříško a ručky těsně podél hrudníčku, na kterém spočívá největší tíha. V novorozeneckém období můžeme jemně nožky natáhnout a pozorovat, jak miminko vykonává reflexní plazivé pohyby, aby je zase skrčilo, jako naše děťátko na obrázku 5.

Zadeček je často výš, než je hlavička, kterou se děťátko opírá o podložku, na níž leží. Nezapomeneme nikdy za takový výkon pochválit a něžně ho pohladit.

Jak děťátko vyzrává, začne si pomalu nožky protahovat vzad a těžiště se tak přesouvá pozvolna z hrudníčku na bříško. Tím se hlavička a hrudníček uvolní. Pozorujeme to obvykle v druhé polovině druhého měsíce života. Uvolní se tím i ručky, ale dítě často neví, co s nimi, neumí se o ně ještě opřít. Je proto dobré trochu pomoci například tím, že přidržíme lokýtky na podložce tak, aby byly kolmo pod ramínky. Děťátko pak snáze přizvedne hlavičku a hrudníček nad podložku, jak vidíme na obrázku 6.

Obr. 5 Poloha novorozence na bříšku v době bdění

Obr. 6 Maminka pomáhá děťátku na bříšku přidržovat ručky, aby se o ně naučilo opírat

Vhodné je také mírně přitlačit zadeček k podložce, aby se nezvedal, což opět vyvolá u dítka pokus ke zvednutí hlavičky a hrudníčku. Vše by se mělo odehrávat formou radostné hry, při níž je důležité, aby nám děťátko dobře vidělo do tváře. Je proto potřebné se k miminku snížit na úroveň jeho očí. Tím je možné navázat vzájemný kontakt se svým potomkem a povídat si s ním i v této, zpočátku trochu nezvyklé, ale důležité poloze. Poloha na bříšku by se měla stát pro naše maličké příjemná nejen proto, že je zdravá a rozvíjí se tím motorické dovednosti, ale navíc umožňuje vidět svět z jiného pohledu a postupně ve větším rozsahu. Dochází tak k prohlubování zájmu o okolí a tím i k dalšímu rozvoji rozumových schopností.

Jemná motorika ruček

Novorozenec má ručičky většinou sevřené do pěstiček. Umí je sice rozevřít, ale v zápětí je opět přivírá. Rodiče toho často využívají, že dají miminku do dlaně svůj prst a ono ho reflexně sevře. Může takto reflexně uchopit i tenkou lehkou hračku a chviličku ji podržet, ale dělá to zcela neúmyslně. Naší snahou by mělo být, aby reflexní úchop brzy vymizel a vystřídal ho úchop volní. Je proto vhodné jemně se dotýkat ruček děťátka zejména na straně malíčku, což vede k uvolnění sevřených prstíků. Takové uvolňování a rozevírání prstíků je důležité pro pozdější úmyslný aktivní úchop.

Když se dítěti dostane ručka do blízkosti úst, můžeme také pozorovat, že si strčí paleček do pusy a slastně ho dumlá. I toto je zatím zcela neúmyslné a náhodné. Záměrně si dokáže dát dítko paleček do úst až v dalším věkovém období.

Rozumový vývoj

V tomto nejranějším věku lze rozumový vývoj charakterizovat hlavně vývojem vnímání. Miminko vnímá své okolí hned od narození, a to všemi smysly: zrakem, sluchem, hmatem, čichem i chutí. Snadněji ho zaujme věc, kterou může vnímat více smysly současně, zejména zrakem a sluchem, např. chrastítko, které děťátku ukazujeme a zároveň s ním chrastíme. Důležité je mít však na paměti, že děti v tomto věku dávají rozhodně přednost lidskému obličeji a hlasu rodičů, jak o tom budeme mluvit níže při popisu sociálního a citového vývoje.

Zpozorují-li rodiče, že jejich maličké má o okolí zájem, je vhodné mu hračky ukazovat, popřípadě mu upevnit hračku nad postýlku. Nejlépe je zavěsit ji ve střední poloze nad děťátkem, abychom ho tím motivovali držet hlavičku ve střední poloze, jak je to patrné na obrázku 7.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Vývoj a výchova děťátka do dvou let.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.