ACT

Jednejte s láskou

Přestat bojovat, překonat rozdíly a posílit svůj partnerský vztah pomocí terapie přijetí a odhodlání

RUSS HARRIS

Russ Harris

ACT

Jednejte s láskou

Přestat bojovat, překonat rozdíly a posílit svůj partnerský vztah

pomocí terapie přijetí a odhodlání

Tato kniha ani žádná její část nesmí být kopírována, rozmnožována ani jinak šířena bez písemného souhlasu vydavatele.

Copyright 2009 by Russ Harris and New Harbinger Publications,

5674 Shattuck Avenue, Oakland, CA 94609

© Stanislav Juhaňák – TRITON, 2022

Translation © Šárka Kubcová, 2022

Cover © Renata Brtnická, 2022

Vydal Stanislav Juhaňák – TRITON,

Vykáňská 5, 100 00 Praha 10

www.tridistri.cz

ISBN 978-80-7684-136-9

„Vřelá, poutavá a nekonečně přínosná. Dr. Harris napsal ideální knihu pro páry, které chtějí posílit svůj vztah a prohloubit jeho intimitu. Harrisův ACT with Love / Jednejte s láskou přenáší terapii přijetí a odhodlání do sféry páru laskavým, promyšleným a realistickým způsobem. Podělte se o tuto knihu s páry po celém světě a používejte ji i ve svém vlastním vztahu. Mám to v plánu!“

– Robyn D. Walser, Ph.D., autor knihy The Mindful Couple

„Od vydání publikace Masters and Johnson on Sex and Human Loving nebyla napsána tak silná, praktická a inspirativní kniha o lásce a vztazích. Russ Harris je skutečně génius slova a odborník v ACTu. Díky těmto vlastnostem se mu daří splétat cestu k úspěšným vztahům. Nenechte si tuto knihu ujít!“

– JoAnne Dahl, Ph.D., docentka psychologie

na Uppsalské univerzitě ve Švédsku

„Čtení a následování této knihy může být tím nejcennějším darem, který kdy dáte nejen svému partnerovi, ale i sobě. Vřele knihu doporučuji těm, kteří chtějí oživit skomírající vztah, stejně jako těm, kteří chtějí dobrý vztah učinit ještě lepším.“

– Robert D. Zettle, Ph.D., docent psychologie

na Wichita State University a autor ACT for Depression

„Pokud chcete být ve vztahu tím nejlepším partnerem, tato kniha vám v tom pomůže. Pokud vy i váš partner chcete mít ten nejlepší vztah, jaký můžete mít, tato kniha vám pomůže i v tom!“

– Hank Robb, Ph.D., ABPP

Mému bratru Adrianovi a mé švagrové Margaret

za všechnu vaši lásku, podporu a povzbuzení a za to,

že obohacujete můj život v mnoha a mnoha ohledech,

drobných i ohromných.

poděkování

Za každou knihou stojí úsilí spousty lidí. Zde bych rád věnoval speciální poděkování zejména několika z nich. Moje první poděkování – a také poslední, jak zakrátko uvidíte – patří mé ženě Carmel za veškerou její lásku a podporu. Nejenže laskavě tolerovala mé totální pohlcení psaním na počítači, které ke konci trvalo hodiny, a mé rozsáhlé absence doma, když jsem vedl mezistátní workshopy, ale ještě mi poskytla nejrůznější užitečné postřehy a trpělivě mi pomáhala rozvíjet a ujasňovat myšlenky.

Děkuji také všem přátelům, příbuzným, kolegům a kolegyním, kteří četli první pracovní verze knihy a dali mi neocenitelnou zpětnou vazbu – jsou jimi: Margaret Denman, Louise Hayes, Joe Parsons, Genghis Lloyd-Harris, Kim Paleg a Joanne Steinwachs.

Neexistují slova, která by vyjádřila mou hlubokou vděčnost, kterou cítím k autorovi ACTu Stevu Hayesovi. Přiznejme si to: bez ACTu by tato kniha (ani moje kariéra) neexistovala. Tato vděčnost se přirozeně vztahuje i na Kelly Wilson, Kirka Strosahla, Johna Forsytha, Hanka Robba a celou ACT komunitu. Mám velké štěstí, že patřím do této komunity, a to nejen proto, že mě velmi podporuje, ale také proto, že právě v ní vznikla během otevřených diskusí řada myšlenek, které se objevují v této knize. Samozřejmě jsem byl pozitivně ovlivněn také mnoha lidmi mimo ACT, zejména pak párovou terapií Johna Gottmana a racionálně-emoční behaviorální terapií Alberta Ellise – takže díky, Johne a Ale!

Také bych rád poděkoval své agentce Sammie Justesen za její průběžnou a neutuchající podporu a rady. Plus hromada díků celému týmu v New Harbinger – včetně Jess Beebe, Tesilyi Hanauer a Matta McKaye – nejen za jejich důvěru v tuto knihu, ale také za všechnu „tvrdou dřinu“, kterou do ní vložili. A zvláštní poděkování patří editorce Jean Blomquist za její skvělou práci při „odstraňování omáčky“ z této knihy.

V neposlední řadě chci poděkovat dvěma lidem, kteří mají největší podíl na tom, co vše jsem se naučil, díky kterým jsem „vyrostl“ a dostal se tam, kde jsem, a poznal na vlastní kůži, co je pravá láska: své ženě Carmel a svému synovi Maxovi.

úvod :
je to zapeklitá věc

Vztahy jsou úžasné i hrozné. Mohou nás vynést na ty nejvyšší vrcholy, ale také srazit do nejhlubších propastí, nechat nás na křídlech lásky stoupat do stratosféry nebo nás z výšin uvrhnout na samotné bahnité dno. Na počátku vašeho vztahu, kdy něžně držíte svou partnerku v náručí a vaše srdce vám uvnitř divoce bije, boxuje do hrudníku jako profesionální boxer, je těžké uvěřit, že jednoho dne, v ne příliš vzdálené budoucnosti všechny tyto blažené pocity odejdou. Přesně tak – odejdou. Zmizí. Vypaří se beze stopy. A na jejich místě může být vztek, strach, zármutek, frustrace, osamělost, lítost nebo zoufalství, nebo dokonce i hořkost, trpkost, pohrdání, odpor či nenávist.

Proč by to tak mělo být? No, je to prosté: pocity se mění. Jsou jako počasí. Dokonce i během toho nejparnějšího léta nebo nejmrazivější zimy se počasí neustále mění – a naše emoce nejsou jiné. Takže bez ohledu na to, jak úžasný je váš partner, bez ohledu na to, jak skvělý je váš vztah, počáteční pocity zamilovanosti nebudou trvat věčně. Ale nepropadejte panice. Ačkoliv nevyhnutelně zmizí, také se znovu zase vrátí. A pak zase odejdou. A pak se zase vrátí. A tak dále a tak dále a tak dále, stále dokola, dokud nezemřete. Stejný problém je s každou lidskou emocí – od strachu a vzteku po radost a blaho. Pocity přicházejí a zase odcházejí se železnou pravidelností, stejně jako jaro střídá zimu. Většina z nás to nějak podvědomě ví, ale snadno na to zapomínáme. Zamotáme se do pocitů zamilovanosti a čekáme, že budou trvat navždy. Očekáváme, že naši partneři budou plnit naše potřeby, budou se chovat tak, jak chceme, naplňovat naše přání a udělají náš život lepším, snazším a šťastnějším – a pak jsme zklamáni, když se realita střetne s naší fantazií. Ironie osudu spočívá v tom, že lidé, se kterými trávíme nejvíce času a známe je nejintimněji, jsou ti samí lidé, kteří nás ze všech nejvíce přivádějí k nepříčetnosti. A zatímco jízlivá poznámka, chladné odmítnutí, tvrdá kritika nebo zlostný výbuch od šéfa, souseda nebo kolegy může být nepříjemný, mnohem více bolí a zraňuje, přichází-li od člověka, kterého milujeme. Není jak před tím utéct: láska nás dělá zranitelnými. Pokud se rozhodneme být k někomu důvěrní a otevření, sdílet s ním intimitu a blízkost – nechat tohoto člověka vkročit do našeho osobního prostoru, za hradbu, kterou se chráníme, a také do svého srdce –, pak současně sami sebe vystavujeme reálné možnosti být zraněn. Láska a bolest jsou jako důvěrní taneční partneři při tom nejvášnivějším tanci – jdou ruku v ruce. Ostatně přesvědčte se sami – podívejte se na vlastní zkušenosti: měli jste někdy blízký vztah a strávili jste s někým významnou část svého života, aniž byste jako důsledek vzájemné interakce zakusili některé z bolestných pocitů?

V podstatě je to takhle: když vlastníte dům, ručíte za úhradu nákladů na jeho údržbu a účty za energie; když si pořídíte dítě, přijímáte současně fakt, že budete muset vyměňovat špinavé plínky a probdíte spoustu nocí; a pokud budujete partnerský vztah, vystavujete se dobrovolně a nevyhnutelně určitému množství bolesti a stresu. Toto je jedna z nepříjemných pravd v souvislosti s lidským bytím. Sdílet svůj život s jinou lidskou bytostí může být úžasná, povznášející, dechberoucí zkušenost – a jindy to může být naprosto příšerné. Popové hvězdy, básníci, autoři románů a firmy vyrábějící přáníčka mají silný ekonomický zájem, aby tato nepohodlná pravda byla ignorována. Chtějí a potřebují, abyste uvěřili všem těm starým mýtům: že opravdu někde je ten pravý partner a čeká právě na vás; že bez tohoto partnera jste neúplní, nenaplnění a odsouzení k záhubě či v lepším případě k polovičatému životu; že když nakonec tohoto perfektního partnera naleznete, zamilujete se vzájemně a setrváte již v tomto blaženém stavu bez námahy a navždy.

Samozřejmě, to je nadsázka. Ale faktem je, že většina z nás prochází životem se spoustou nerealistických očekávání ohledně lásky, vztahů a intimity – a tato přesvědčení jsou neustále v průběhu celého života posilována seriály, romány, romantickými divadelními hrami, písničkami, televizí, básněmi, časopisy, novinami, kancelářskými drby, přáteli, kteří to s námi myslí samozřejmě dobře a obdarovávají nás dobře míněnými radami, a dokonce i svépomocnými knihami. Bohužel, pokud dovolíme, aby tyto zavádějící názory řídily naše životy, a budeme na nich zkoušet stavět naše vztahy, ocitneme se v začarovaném kruhu, ve kterém každý pokus vytvořit trvalou lásku ji nakonec zničí.

Naše pomýlené pokusy najít lásku způsobují v moderní společnosti chaos. Ve většině západních zemí je 50% rozvodovost – a z těch manželství, která vydrží, je mnoho plných prázdnoty, osamělosti a utrpení. Stále více lidí (ať sezdaných, nebo ne) se zdráhá zavázat se k dlouhodobému vztahu z obav, že to celé skončí v slzách, hořkosti nebo soudními spory. Není tedy divu, že v současné době žije samo daleko více dospělých než kdykoliv dříve v historii.

Zní to všechno poněkud ponuře, drsně, pochmurně, bezútěšně a depresivně? Nebojte se. Dobrou zprávou je, že existuje způsob, který vnese do tohoto neutěšeného nepořádku nějaká pravidla a řád – a tato kniha vám přesně ukáže, jak na to. Na těchto stránkách se dozvíte, jak se zbavit neužitečných přesvědčení o lásce a postojů k ní, jak reálně vytvořit autentický, intimní, láskyplný, dlouhotrvající vztah a jak se vypořádat se zraňujícími myšlenkami a pocity, které všechny takovéto vztahy nevyhnutelně způsobují. Naučíte se, jak zvládat smutek, odmítnutí a strach, jak se účinně vypořádat se vztekem, frustrací a rozmrzelostí, jak odpustit sobě i svému partnerovi a jak obnovit narušenou důvěru. Dozvíte se, jak snížit množství napětí a stresu spojené s vyjednáváním o vašich potřebách a se slaďováním vzájemných rozdílů – a jak proměnit bolest a zranění z konfliktu v péči a soucit.

terapie přijetí a odhodlání v partnerských vztazích

Tato kniha je založena na převratném novém psychologickém přístupu, známém jako terapie přijetí a odhodlání nebo zkráceně ACT (vyslovováno jako anglické slovo „act“ [ekt], tedy jednat, nikoliv jako jednotlivá samostatná písmena A-C-T). ACT vytvořil ve Spojených státech amerických psycholog Steven Hayes; dále byl rozvíjen řadou jeho kolegů, včetně Kirka Strosahla a Kelly Wilsonové (Hayes, Strosahl a Wilson, 1999). ACT je terapie, která je založena na obrovském množství důkazů účinnosti v oblasti široké škály bolestivých lidských stavů – od deprese a drogové závislosti po stres a schizofrenii. Zajímavé je, že ačkoliv ACT vychází ze špičkového výzkumu v behaviorální psychologii, má pozoruhodné paralely s mnoha východními učeními.

ACT je založen na souboru mocných principů, které dohromady umožňují rozvíjet „psychickou flexibilitu“. Vědecké výzkumy stále více potvrzují, že čím vyšší stupeň psychické flexibility, tím vyšší kvalita života. Co tedy vlastně tento pojem znamená? Zkrátka: psychická flexibilita je schopnost přizpůsobit se situaci s otevřeností, s plným vědomím a soustředěním a učinit efektivní kroky v souladu s vlastními hodnotami. Zní to nejasně? Dovolte, abych vám to vysvětlil.

Existují dvě klíčové složky psychické flexibility:

1. Schopnost být psychicky přítomný: duševní stav běžně známý jako „mindfulness“. Mindfulness (do češtiny překládáno jako „všímavost“, pozn. překladatele) vám umožňuje:

 být plně přítomný tady a teď, s otevřeností a zvídavostí, bez očekávání;

 být napojen a plně vědomě soustředěn na to, co děláte;

 snížit vliv a dopad bolestných myšlenek a pocitů.

2. Schopnost účinně jednat. Jinými slovy, činit kroky, které jsou:

 plně vědomé a záměrné spíše než impulzivní nebo bezmyšlenkovité;

 motivované, plně vědomě řízené a inspirované vašimi základními hodnotovými přesvědčeními;

 flexibilní a přizpůsobivé požadavkům dané situace.

Jednoduše řečeno, psychická flexibilita je schopnost být přítomen, otevřít se a dělat to, co je třeba. Když zvýšíte svoji psychickou flexibilitu, budete schopni účinněji zacházet s obtížnými pocity, narušovat neužitečné myšlenkové procesy, povznést se nad sebeomezující přesvědčení, soustředit se na to, co právě děláte, a měnit neefektivní nebo sebezničující chování tak, abyste mohli budovat lepší vztahy.

Třebaže byl ACT původně vytvořen pro obtíže, jako jsou deprese a úzkost, jeho základní principy mohou být snadno a okamžitě využity pro problémy v partnerských vztazích se skvělými výsledky. Při pročítání této knihy si všimnete, že hlavní důraz bude kladen na rozvoj všímavosti – vaší schopnosti být plně přítomen, s otevřeností a zvídavostí. Další hlavní důraz bude kladen na ujasnění si vašich hodnot – vašich nejhlubších tužeb a přání, kým chcete být a za čím si v životě chcete opravdu pevně stát – a jejich používání jako toho, co bude určovat vaše činy. A i když se budeme zaměřovat na důvěrné intimní vztahy, například s vaším partnerem nebo manželkou, všechny tyto zásady můžete použít ke zlepšení a obohacení jakéhokoliv vztahu, na kterém vám záleží, ať je to vztah s vašimi dětmi, rodiči, přáteli, sousedy, nebo spolupracovníky.

pro koho je tato kniha?

Kniha se zaměřuje na běžné problémy ve vztazích, přesně ty, které zažijí téměř všechny páry; nezabývá se vážnějšími partnerskými problémy, jako je domácí násilí nebo těžké závislosti nejrůznějšího charakteru. Napsal jsem ji pro čtyři různé kategorie čtenářů:

– Váš vztah je v dobrém stavu, ale chcete ho obohatit.

– Váš vztah je ve špatném stavu, ale chcete ho opravit.

– Aktuálně se nenacházíte v partnerském vztahu, ale chcete se dozvědět, co se pokazilo v tom posledním, abyste byli lépe připraveni na ten příští.

– Jste psychoterapeut, poradce nebo kouč a hledáte nápady, jak pracovat se vztahovými tématy.

Pokud patříte do jedné ze dvou prvních kategorií, pak by váš partner možná mohl být ochotný pracovat na cvičeních v této knize společně s vámi. Nicméně jednou z hlavních předností této knihy je, že vám umožňuje jednostranně zlepšit váš vztah, i když o to váš partner nemá zájem.

jak používat tuto knihu

ACT with love (Jednejte s láskou) je rozdělena do tří částí. V části 1, Uprostřed chaosu, zjistíme, v čem ve vztazích chybujeme. V části 2, Přebíráme zodpovědnost, se podíváme na to, zda máte zůstat, nebo ze svého vztahu odejít a zvážit, co je opravdu nezbytné, pokud má vztah fungovat. V části 3, Aby nám to zase šlapalo, pohlédneme na to, jakým partnerem chcete být, jaké myšlenky a emoce se vám staví do cesty a jak je pomocí mindfulness můžete mnohem lépe zvládat. Rovněž se dotkneme nevyhnutelnosti konfliktů a bolesti a toho, jak můžete efektivnější cestou akceptovat rozdíly mezi vámi. A konečně se podíváme na způsoby, jak aktivně navždy posílit a prohloubit váš partnerský vztah.

Při čtení se setkáte s páry, které mají různé partnerské problémy; některé budou možná podobné těm, které sami řešíte. V průběhu let jsem pracoval s mnoha lidmi na jejich partnerských problémech a příběhy lidí, se kterými se setkáte v této knize, jsou z nich poskládané. Změnil jsem jména a detaily příběhů, abych důkladně ochránil jejich tajemství a zachoval maximální anonymitu. Ačkoliv v knize uvedené dialogy neilustrují přesně žádný konkrétní osobní život, rozhodně však reprezentují reálné boje a úspěchy párů, které se s partnerskými obtížemi potýkají.

V celé knize se budete průběžně znovu a znovu vracet k několika základním principům ACTu a budete se učit, jak je aplikovat, aby se jak vám, tak vašemu vztahu dařilo. Samozřejmě že pouhé čtení této knihy nezmění vůbec nic. Když si přečtete knihu o tenise, to samo o sobě z vás neudělá dobrého hráče tenisu; ve skutečnosti musíte vyjít z domu ven a odpálit několik míčků. Stejné je to s vaším partnerským vztahem. Pokud jej chcete zlepšit, budete muset procvičovat a používat to, co se na těchto stránkách dočtete. A to může být občas těžká práce. Neexistují žádné dva způsoby, žádné dvě možné cesty: budování láskyplného partnerského vztahu nebo oprava stávajícího vztahu, který je v troskách, vyžaduje čas, úsilí a odhodlání. Ale v tomhle si jsem zcela jistý: jestliže budete důsledně uplatňovat doporučení v této knize, vnesete mnohem více lásky a bohatství do svého života. Pokud si tedy myslíte, že to stojí za investici, pak pokračujte ve čtení.

ČÁST 1 :
Uprostřed chaosu

Kapitola 1 :
mission impossible?

Zamilovat se je snadné. Dokáže to každý. Je to jako jíst oblíbené jídlo nebo sledovat skvělý film – mnoho radosti, žádné úsilí. Ale zůstat zamilovaný – to je skutečná výzva, náročný úkol. Výzva, která je o to větší, že v průběhu let se do nás cpou všechny ty věci a nesmysly týkající se partnerských vztahů. Od úplně první pohádky, kterou jsme jako děti slyšeli, ve které princ a princezna žili šťastně až do smrti, po hollywoodské šťastné konce nejpopulárnějších filmů, knih a televizních show, kde vidíme a slyšíme stále ty stejné staré mýty zas a znovu. Zde jsou čtyři největší:

mýtus 1: perfektní partner

Víte, že někde tam venku, ve velkém širém světě, existuje pro vás dokonalý protějšek? Ano, je to pravda. Muž nebo žena vašich snů je tam venku, beznadějně ztracený/á, jen zabíjí čas a čeká na to, než jeho nebo ji konečně najdete. Kdo hledá, ten najde, říká staré přísloví – partnera, který naplní všechny vaše fantazie, splní všechny vaše potřeby a budete spolu žít ve věčné blaženosti. Jo, je to tak. A Ježíšek je také opravdu dokonalý.

Pravda je, že neexistuje nic jako dokonalý partner a stejně tak neexistuje nic jako dokonalý pár. (Jak říká starý vtip, existují pouze dva druhy párů: ty, které mají překrásný vztah, a ty, které velmi dobře znáte.) Ale jak je těžké skutečně se této představy vzdát? Jak moc těžké je přestat porovnávat svého partnera s ostatními? Přestat fantazírovat o partnerovi, kterého byste mohli, chtěli nebo měli mít? Nebo o partnerovi, kterého jste opravdu měli, ale z toho či onoho důvodu to nevydrželo? Jak těžké je přestat se zabývat partnerovými chybami a nedostatky a vadami a přemýšlením o tom, jak by mohl být život mnohem lepší, kdyby se váš partner změnil?

Odpověď: Opravdu velmi těžké – pro většinu normálních lidských bytostí. Ale nemusí to tak zůstat. Změna je možná, pokud opravdu chcete. Pojďme se chvíli podívat na to, co vás stojí, že jste lapeni v těchto myšlenkových vzorcích. Kolik frustrace, hněvu, zlosti, vzteku a zklamání vám to způsobilo? Samozřejmě neříkám, že máte druhého nechat, ať se chová, jak se mu zlíbí, bez ohledu na vás; to by nevedlo k zdravému, vitálnímu vztahu. Co doporučuji, je, abychom se upřímně podívali na vaše vlastní vnitřní přesvědčení o tom, jak by se partner měl chovat a jaký by váš vztah měl být; všimněte si všech negativních soudů ohledně svého partnera a vašeho vztahu; a všimněte si, co s vámi tyto myšlenky dělají, jaký mají dopad na to, jak se cítíte, na vaše emoce, náladu, pokud se do nich necháte chytit. Pomáhají nějak vašemu vztahu, nebo mu spíše škodí?

mýtus 2: doplňuješ mě

Pokud jde o filmy, mám slabost pro romantické komedie: Čtyři svatby a jeden pohřeb, Deník Bridget Jonesové, Když Harry potkal Sally. Prostě je miluji. Jeden z mých nejoblíbenějších byl Jerry Maguire, který dal lidstvu skvělý výrok: „Doplňuješ mě.“ To je ta věta, kterou Jerry Maguire říká své přítelkyni na úplném konci filmu, aby dokázal, jak hodně ji miluje – v tom okamžiku jsem se najednou začal dusit popkornem!

Toto je tak neužitečná myšlenka, že se jí nedá věřit! Pokud se řídíte tímto mýtem a jednáte, jako byste bez svého partnera nebyli úplní, pak si sami pod sebou řežete větev a připravujete sami sobě nespočet různých druhů problémů. Budete strádat, trápit se, budete závislí na partnerovi a bát se být sám, což rozhodně nevede ke zdravému životu a vitálnímu vztahu. Když budete číst dál, naštěstí zjistíte, že už jste kompletní – bez ohledu na to, zda máte partnera, nebo ne. Samozřejmě vaše mysl s tím nebude souhlasit – alespoň ne, pokud je stejná jako mysl většiny dalších lidí na této planetě. Naše mysl je přirozeně sebekritická a zdá se, že se vyžívá v tom, aby nám říkala, jak neúplní všichni jsme. Ale navzdory protestům své mysli budete při práci s touto knihou zažívat pocit celistvosti a úplnosti sebe samého jako nezávislého na komkoliv dalším. To vám dovolí být k sobě pravdivější: vyjádřit se upřímně a přesně, zeptat se sami sebe, co potřebujete, a postavit se za sebe, aniž byste se drželi zpátky ze strachu z odmítnutí nebo opuštění.

mýtus 3: s láskou jde vše samo

S láskou jde vše samo. Hmm. Podívejme se na tento výrok trochu blíže.

Pokud žijete po dlouhé časové období v intimním vztahu s jinou lidskou bytostí, která má a) jiné myšlenky a pocity, b) odlišné zájmy, c) jiná očekávání o domácích pracích, sexu, penězích, náboženství, rodičovství, dovolených, rovnováze mezi pracovním a soukromým životem, d) jiný styl komunikace, vyjednávání a vyjadřování sebe sama, e) odlišné reakce na věci, které vás těší nebo děsí nebo které nenávidíte, f) odlišný zápal pro jídlo, sex, sport, hru a práci, g) jiné standardy čistoty, hygieny, úklidu, h) přátele a příbuzné, se kterými nevycházíte příliš dobře, i) celoživotní hluboce zakořeněná přesvědčení, návyky a vtípky, které vás dráždí a otravují… může to být snadné?

Zní vám to přesvědčivě?

Samozřejmě, že naše mysl velmi pohotově a rychle poukáže na to, že pokud by naši partneři byli více kompatibilní, kdyby se od nás tolik nelišili, pak by naše vztahy byly mnohem snazší. Dobrý postřeh, ale to jsme zpátky u mýtu číslo 1: ideální partner. Skutečností je, že mezi námi a naším partnerem budou vždy významné rozdíly v některé z oblastí nebo ve všech, které jsem zde zmínil, a také v mnoha dalších. To je důvodem, proč vztahy nejsou snadné. Vyžadují komunikaci, vyjednávání, kompromisy a mnoho přijetí a tolerance pro vzájemné partnerské odlišnosti; také vyžadují, abyste se uměli postavit sami za sebe, byli upřímní ohledně svých tužeb, přání a emocí a v některých situacích – ve kterých je v sázce zdraví nebo něco životně důležitého – dokázali naprosto odmítnout kompromis. To je celkem výzva. Ale pokud očekáváte, že váš partner bude myslet a cítit a chovat se jako vy, připravujete sami sobě zklamání a frustraci.

Nelze samozřejmě popřít, že některé páry pojí více společného než jiné. Některé páry jsou přirozeně optimistické, spokojené a bezstarostné. Některé páry mají excelentní komunikační schopnosti. Některé páry mají velmi podobné záliby. A přiznejme si to, pokud jste oba vášnivě zblázněni do horolezectví, je mnohem snazší shodnout se na tom, jak bude vypadat společná dovolená, než když jeden z páru miluje opalování na pláži a druhý to naprosto nenávidí. Bez ohledu na to, kolik toho máte se svým partnerem společného, vždycky budou mezi vámi existovat rozdíly, které budou představovat výzvu. Naštěstí terapie přijetí a odhodlání, jak naznačuje již její název, se hodně zaměřuje právě na přijetí. A když se naučíte opravdu akceptovat partnerovy rozdíly, zjistíte, že vaše frustrace, odpor, rozmrzelost nebo vztek se začínají rozplývat, takže si můžete více užívat potěšení a radostí, které zdravý partnerský vztah nabízí. (V tomto bodě malé připomenutí: „přijetí“ není pouze důležité slovo v terapii přijetí a odhodlání; je zde také obsaženo slovo „odhodlání“. Tato kniha není jen o přijetí – je také o podnikání odhodlaných kroků, akcí, činů vedoucích ke zlepšení vztahu.)

mýtus 4: věčná láska

Existuje skutečně láska, která trvá věčně? To je záludná otázka. Obvykle když lidí hovoří o lásce, hovoří o emocionálním stavu: překrásné směsici myšlenek, pocitů a emocí. Problém s takovou definicí lásky je, že pocity netrvají příliš dlouho. Právě tak, jako se neustále mění mraky na obloze – zmenšují se, scvrkávají se, rostou, rozprchávají se, rozplývají se a znovu se objevují –, mění se i emoce. Dokud tedy definujeme lásku jako pocit, nemůže být nikdy věčná.

Samozřejmě že v prvních dnech našeho vztahu jsou tyto pocity lásky intenzivnější, trvají déle a vracejí se rychleji, než se tomu děje později, kdy vztah už trvá pár let. To je to, co běžně ve vztahu nazýváme jako „líbánky“: kdy jsme zcela pod vlivem toho samého, co Romeo a Julie, a prožíváme emoce typické pro každého, kdo je až po uši zamilovaný. Netrvá to dlouho – v průměru od šesti do osmnácti měsíců ve většině vztahů a zřídkakdy, pokud vůbec někdy, více než tři roky. A když je po všem, obvykle zakoušíme pocit ztráty. Koneckonců, to je přece dobrý pocit! Ve skutečnosti tak dobrý, že když skončí fáze líbánek, mnoho lidí se se svými partnery rozejde s odůvodněním: „A je to. Už se necítím zamilovaný, zcela zřejmě toto není správný partner pro mě. Končím.“

A to je velká škoda. Málokdo si uvědomuje, že opravdový, milující, smysluplný vztah se obvykle začne vytvářet až po líbánkách (další fakt, který autoři zamilovaných písní, básníci, romanopisci a zpěváci ignorují). Během fáze zamilovanosti, která se zpravidla překrývá s fází líbánek, to je, jako když užíváte drogy, které vás omámí a pohrávají si s vašimi smysly. Když jste úplně na vrcholu, přes růžové brýle se váš partner zdá být naprosto bez chyby a překrásný. Ale nevidíte realitu; vidíte pouze drogami vyvolané fantazie. Teprve když účinek drog pomine, uvidíte svého partnera takového, jaký skutečně je. A nejednou si uvědomíte, že rytířova zářivá zbroj je jaksi pokryta rzí a jeho bílý kůň je ve skutečnosti šedý osel. Nebo že čisté, hedvábné, jemné panenské roucho není ve skutečnosti nic víc než laciný nylon a dlouhé zlaté lokny jsou ve skutečnosti paruka. Pochopitelně to je trochu šok. Ale právě zde leží příležitost začít budovat autentický intimní partnerský vztah mezi dvěma lidmi, kteří se vidí takoví, jací jsou. A jak se tento vztah rozvíjí, přirozeně se objevují i nové pocity spojené s láskou – pravděpodobně ne tak intenzivní nebo omamné, ale nekonečně bohatší a mnohem více naplňující.

Vzhledem k tomu všemu bych tedy rád nabídl daleko zdravější a užitečnější způsob smýšlení o lásce. Místo jako o citu přemýšlejte o lásce jako o činnosti. Pocity spojené s láskou přicházejí a odcházejí jako rozmar; nemůžete nad nimi mít kontrolu. Ale jednat s láskou je naopak něco, co můžete udělat bez ohledu na to, jak se cítíte. Když se například s manželkou někdy hádáme, štěkáme na sebe a ječíme stále hlasitěji a hlasitěji, až to nakonec vyústí v pořádnou bouřku a naštvaný odchod každého z nás do jiné místnosti v domě. Toto však není nijak užitečné, nic to neřeší. Rozhodně nás to nesblíží a nevyřeší problém; je to jen plýtvání časem a vysávání vztahu. Naučili jsme se, že čím dříve opravíme poškození, tím lépe pro nás pro oba. Někdy je to moje žena, kdo jako první přijde a zkusí dát věci do pořádku – a jindy jsem to zase já, kdo udělá první krok. Ale jeden z nás to zanedlouho po hádce udělá.

Není to vůbec snadné. Abyste se toto naučili, musíte se otevřít a vytvořit si prostor pro svůj hněv, umět ho zdravě zpracovat, aniž byste se jím nechali pohltit nebo se urazili. Musíte se zbavit myšlenek a přesvědčení o tom, že máte pravdu a váš partner ne. Musíte se znovu napojit na své hodnoty: uvědomte si, jakým partnerem chcete být a jaký vztah si chcete vytvořit. A pak musíte jednat.

Před pár týdny jsme se s mou ženou Carmel hodně pohádali a při té příležitosti jsem to byl já, kdo se jako první pokusil vše urovnat. Byl jsem velmi naštvaný a stále jsem byl přesvědčen, že jsem to já, kdo má skutečně pravdu, a Carmel se mýlí, ale obnovení našeho vztahu bylo pro mě důležitější než „být za každou cenu tím, kdo tady má pravdu“. Takže jsem vešel do ložnice, kde si Carmel četla, omluvil jsem se za to, že jsem na ni tak křičel, a zeptal se jí, jestli by se nechtěla obejmout. Odpověděla: „Ne, ale jestli chceš, tak se obejmout můžeme.“ A tak jsme leželi na posteli a přitulili jsme se k sobě. Ale i když jsem Carmel objímal, necítil jsem k ní v tu chvíli žádnou lásku. Místo toho jsem cítil napětí, frustraci, vztek, touhu po spravedlnosti – a silné nutkání pokračovat v hádce a zkusit ji vyhrát. (A Carmel cítila vlastně to samé.) Nicméně i přes tyto silné emoce jsme setrvali v objetí a nakonec jsme se oba uklidnili. Takže jsme zřetelně a viditelně oba jednali ve jménu lásky, i když pocity lásky chyběly.

Skutečnost, že můžete jednat s láskou, i když lásku necítíte, je velmi posilující. Proč? Protože zatímco emoce spojené s láskou jsou pomíjivé a z velké části zcela mimo vaši kontrolu, konat tak, že z vašich činů bude vyzařovat láska, můžete kdykoliv a kdekoliv po celý zbytek života. Hluboká pravda, která platí pro všechny lidské pocity. Můžete se třeba cítit naštvaný, ale přesto jednat klidně. Můžete být nervózní, ale vystupovat sebevědomě. A tato schopnost nás vede k jednomu z klíčových témat v ACT: přestaňte se pokoušet kontrolovat, jak se cítíte, a místo toho kontrolujte, co děláte. (Tento důraz na činy je důvodem, proč se ACT vyslovuje jako anglické slovo „act“, a nikoliv jako jednotlivá písmena A-C-T.)

jít za hranice mýtů

Existuje spousta dalších mýtů o lásce, vznášejících se kolem, ale tyto čtyři jsou největší z nich (tzv. big four) a můžete je sloučit v jedno obří monstrum: až najdete toho pravého partnera, pak teprve budete celým a kompletním člověkem a zůstanete hluboce a upřímně zamilovaní po zbytek svého života bez jakéhokoliv úsilí. Zkrátka já tento příběh označuji jako „mission impossible“. Pokud takovým věcem věříte, vystavujete sami sebe dobrovolně boji s realitou.

Takže jaká je alternativa? Neutěšený vztah, ve kterém se chováte jako milující partner, i když to tak necítíte? No, to je jedna možnost, ale není to ta, kterou bych doporučil. Mým cílem v této knize je pomoci vám vytvořit nejlepší možný vztah s ohledem na limity reality – to znamená vztah, ve kterém můžete jednat láskyplně, oceňovat, co váš partner může nabídnout, učit se, jak akceptovat vzájemné odlišnosti, zacházet se svými emocemi efektivněji a pokračovat tak ve vzkvétání a růstu až do své smrti. Zní to neuvěřitelně? Pokud ano, dobře! V celé této knize vás povzbuzuji, abyste nevěřili ničemu jenom proto, že jsem to řekl já. Místo toho chci, abyste nápady vyzkoušeli a sami se přesvědčili, co se stane.

Chtěl bych, abyste si několik následujících dní poznamenávali všechny myšlenky, které máte o tom, co je špatně ve vašem vztahu nebo s vaším partnerem. Uvidíte, zda se nějaké z nich pojí s „big four“. Každý den věnujte několik minut tomu, abyste si zapsali některé z těchto myšlenek do deníku, a po několika dnech si zapište odpovědi na následující otázky:

– Co se stane s vaší náladou, když se nějakou dobu zabýváte myšlenkami na to, co vše je ve vašem vztahu a na vašem partnerovi špatně?

– Když se těmito myšlenkami zaobíráte, jaký dopad to má na váš vztah?

Poznámka: V celé této knize vás budu žádat, abyste si vedli deník. Chcete-li si usnadnit život, můžete navštívit bezplatné zdroje v sekci na www.act-with-love.com. Zde najdete zdarma ke stažení připravené formuláře pro každé písemné cvičení v této knize.

V následující kapitole se podíváme na to, co odčerpává lásku ze vztahů. Ale před tím, než budete pokračovat ve čtení, prosím ujistěte se, že jste skutečně splnili výše uvedené cvičení. Nebo alespoň jste o něm popřemýšleli. Tak budete připraveni, až se zeptám…

Kapitola 2 :
co máte za problém?

Indira: Dříve jsme si společně užili spoustu legrace – o víkendech jsme jezdívali na výlety, pořádali jsme večeře s přáteli, grilovali jsme. Nyní jediné, co ho zajímá, je sledování sportu v televizi. Chci nějakou zábavu, akci!

Greg: Zdá se, že si myslí, že jsem milionář. Utrácet, utrácet, utrácet. Nakupuje úplné zbytečnosti a blbosti – oblečení, knihy, věci do kuchyně. Dokonce i novou plazmovou televizi. Vypadá to, že si vůbec neuvědomuje, že splácíme hypotéku.

Jane: Už se vůbec nezajímá ani o sex. Když si jde lehnout do ložnice, já už dávno spím a vstává dříve než já. Vím, že jsem po dětech přibrala, ale…

Demetri: Nechce naslouchat argumentům. Vždy musí být vše podle ní. Ona je vždy ta, kdo má ve všem pravdu a ví nejlépe, jak mají věci být. Její přístup k diskusi je ultimátum ve stylu: „Ber, nebo nech být.“ A když není po jejím, věřte mi – budou padat hlavy!

Maria: Je stále tak naštvaný a podrážděný. Od okamžiku, kdy se vrátí z práce, pořád jen ječí na děti, ječí na mě, stěžuje si na všechno, co vás napadne. Nic mu není po vůli, člověk se mu ničím nezavděčí.

Jason: Změnila se v ledovou královnu. Nedovolí mi ani, abych se jí dotkl. Jakmile se k ní přiblížím, dá mi neskrývaně najevo, že mám odprejsknout.

Denise: On nikdy není doma. Pořád je v kanceláři nebo venku s kamarády nebo v garáži, kde se hrabe v autě. A jak je v garáži, tak nevidí, neslyší. Je úplně mimo realitu, uvnitř svého světa a nevnímá vůbec okolí.

Mike: Proč si po sobě prostě nemůže normálně uklidit? Myslel jsem si, že chlapi jsou bordeláři, ne ženské! Neustále po ní sbírám její věci a uklízím je. Mám pocit, že jsem uklízečka.

Znějí vám některé z těchto stížností povědomě? Toto jsou typické příklady stížností, které ve své poradně běžně slýchávám. Po mnoho let, kdy pracuji s lidmi z nejrůznějších sociálních vrstev, zaměstnání, nejrůznějšího vzdělání, věku, stavu, barvy pleti, slýchávám své klienty kritizovat jejich partnery kvůli čemukoliv, co si jen dokážete a někdy ani nedokážete představit – od zápachu z úst po špatný vkus v oblékání, od toho, že nemají žádné přátele, po to, že mají naprosto nevhodné přátele, od toho, že příliš mnoho mluví, přes to, že mluví velmi málo, až po to, že „plácají nesmysly“. Přiznejme si to: když budeme chtít, můžeme na svém partnerovi najít téměř nekonečné množství chyb. Co je tedy problémem ve vašem vztahu?

Bojujete spolu, trucujete, vyhýbáte se sobě navzájem? Máte neshody týkající se sexu, peněz, domácích prací, ohledně otázky, zda mít či nemít děti, jejich výchovy, stěhování, změny práce? Cítíte se opuštění, sami, nemilovaní, odmítnutí, odhození, šikanovaní, terorizovaní nebo pod pantoflem? Nudíte se? Jste pod tlakem z rodinných, zdravotních, pracovních nebo finančních důvodů? Snažíte se vypořádat s velkou životní výzvou týkající se dětí, nemoci, ztráty zaměstnání, se soudní žalobou, důchodem nebo čímkoliv dalším? Jste vystresovaní a vytahujete na sebe s partnerem navzájem staré šrámy, místo abyste se konstruktivně a společně vypořádali se životními výzvami?

odčerpávání života a lásky: pět základních procesů

Bez ohledu na to, jaké jsou zrovna vaše konkrétní problémy, zjistíte, že v pozadí je pět procesů, které jsou jejich základem – pět procesů, které jsou zárukou toho, že ve vašem vztahu zcela zdevastují intimitu a vitalitu. A vy si je můžete pohodlně zapamatovat pomocí zkratky DRAIN (v angličtině sloveso „drain“ znamená vysávat, odtékat, odvádět, plundrovat, ničit – pozn. překl.).

D – Disconnection (odpojení)

R – Reactivity (reaktivita)

A – Avoidance (vyhýbání se)

I – Inside your mind (uvíznutí ve vlastních myšlenkách)

N – Neglecting values (zanedbávání hodnot)

Pojďme se na tyto procesy podívat postupně.

Odpojení

Už jste někdy pocítili k někomu zvláštní silnou náklonnost, jakési propojení, souznění? Pravděpodobně ano, se svým partnerem (alespoň v prvních dnech, než začaly vaše problémy). Anglické slovo „connection“ pochází z latinského „com“, znamenajícího „dohromady, společně“, a „nectere“, znamenajícího spoutat, tmelit. Když se tedy s někým spojíme, je to jako by nás něco připoutalo k sobě dohromady, spojilo nás zvláštním způsobem. Když se s někým spojíme, jsme psychicky přítomni; jinými slovy, jsme s ním přímo tady, v tomto okamžiku, cele ponořeni do přítomnosti, vnímáme tady a teď. Očividně je to prvním krokem k tomu, abychom se byli opravdu schopni propojit s dalším člověkem, věnovat mu pozornost, vnímat ho. Ale to samo o sobě nestačí. Musíme mu věnovat plnou pozornost se zvláštním postojem: postojem otevřenosti, zvídavosti a vnímavosti. Otevřenost znamená bez obrany, bez odporu, bez nepřátelství, bez skrytých záměrů; namísto zkřížených rukou na prsou, zaťatých pěstí nebo „ukažme si na něj prstem“ je to, jako bychom otevřeli svou náruč dokořán a uvítali druhého člověka objetím nebo sevřením v náručí. Zvídavost znamená skutečný, upřímný zájem o druhého. Opustit předsudky, snažit se o této osobě něco dozvědět – o tom, kdo je, co chce a potřebuje v tuto chvíli. Vnímavost znamená ochotu přijmout, co nám druhý dává, abychom vytvořili prostor pro vše, co se rozhodne s námi sdílet.

Jak jsem se již zmínil dříve, věnovat pozornost s otevřeností a zvídavostí je obecně známo jako „mindfulness“. Když se s námi někdo vědomě spojí, cítíme, že se o nás zajímá, pečuje o nás, váží si nás, cítíme se důležití, milovaní, respektovaní, hodnotní. Ale když se od nás někdo „odpojí“, když je uzavřený, odtažitý, chladný, když je tak pohlcený vlastními myšlenkami a pocity, že se o nás vůbec nezajímá, když vypadá znuděně, otráveně nebo roztržitě v naší přítomnosti, když s námi jedná jako s dotěrným hmyzem nebo dává najevo, že jsme na obtíž, namísto toho, aby se k nám choval jako k hodnotné lidské bytosti – no, to se pak necítíme moc dobře, že?

Bohužel, když se jeden z partnerů odpojí, druhý to často oplatí stejným způsobem a brzy se tak vytvoří začarovaná spirála. Čím více se odpojujete od svého partnera (nebo naopak), tím více důvěrnosti, intimity a vřelosti bude z vašeho vztahu „odtékat“, až nakonec časem mezi vámi vznikne obrovský, prázdný prostor – vyschlé, pusté místo, kde se nebude dařit životu.

Reaktivita

Bob si hraje se svým tříletým synkem Danielem na letadlo. Daniel se radostně směje, když ho Bob chytí za nohu a paži a roztočí se s ním dokola a vydává zvuky, jako když letí letadlo. Je to velmi zábavná hra, kterou děti milují, do hrozivého okamžiku, kdy Bob Daniela upustí.

Daniel spadne na zem s hlasitým žuchnutím. Nastane krátký okamžik ohromujícího ticha, pak zkroutí obličej a začne kvílet jako siréna. Bobova žena Sarah přiběhne do pokoje, rozzlobená a rudá v obličeji. „Jsi tak nezodpovědný!“ vyštěkne na Boba. Zvedne Daniela do náručí a řekne: „To je v pořádku. Ty jsi také celý. Co ti to ten táta udělal, viď?“ Poplácá Daniela po zádech a hodí po Bobovi nasupený pohled.

Bob je rozzuřený. Pokud jde o něho, Sářina reakce je naprosto nespravedlivá. Vyštěkne na ni zpátky: „Ty jsi taková mrcha!“ A pak vysloveně vystřelí z místnosti.

Jak Bobova, tak Sářina reakce jsou dobrým příkladem reaktivity. Místo toho, aby na situaci reagovali s plným vědomím, otevřeností a sebekontrolou, oba dva se nechali řídit svými autopiloty. V reaktivním módu jsme zcela očividně ovládáni svými myšlenkami a emocemi jako loutka na provázku; máme velmi málo nebo vůbec žádné sebeuvědomění a malou nebo vůbec žádnou vědomou kontrolu nad svým chováním. V sevření reaktivity se chováme impulzivně, bezduše až tupě, automaticky: je to, jako bychom byli slepě poháněni svými emocemi, zaslepeni svými vlastními přesvědčeními a soudy. Čím reaktivnější jste jako partner, tím více budete pravděpodobně jednat sebedestruktivními způsoby, které váš vztah udusí místo toho, aby do něj vdechovaly život.

Vyhýbání se

Říkám: „Zvedněte ruku, kdo se rádi cítíte špatně.“ V publiku bylo přes šest set lidí a ani jedna jediná ruka se nezvedla. To mě nepřekvapuje. Lidé nemají rádi nepříjemné emoce a my všichni se jim snažíme vyhnout, jak to jen jde. To je zcela přirozené, ale také to vytváří problémy. Čím větší důraz klademe na vyhýbání se nepříjemným pocitům v životě, tím více má náš život tendenci jít z kopce. Existuje mnoho vědeckých údajů, které to potvrzují. Vyšší úroveň vyhýbání se zážitkům (technický termín pro snahu vyhnout se nebo zbavit se nepříjemných emocí) je přímo spojena se zvýšeným rizikem deprese, úzkosti, stresu, závislostí a s celou řadou dalších zdravotních problémů (Hayes et al., 1996).

Proč by to takto mělo být? No, je to hlavně kvůli strategiím, které běžně používáme k vyhýbání se – strategie jako utlumování emocí nejrůznějšími látkami, jako je alkohol, nikotin a další, záměrné odvracení své pozornosti nebo stažení se do své komfortní zóny. Pojďme se na ně nyní krátce podívat.

Cpeme naše těla různými látkami jen proto, abychom se cítili dobře. V tom jsou lidé experti – zamořovat svá těla nejrůznějšími látkami, aby se cítili dobře: čokoládou, pizzou, pivem, vínem, cigaretami, marihuanou, heroinem, valiem, extází, hranolky a zmrzlinou, abychom jmenovali jen několik z nich. Zatímco nám tyto látky často pomohou vyhnout se nepříjemným emocím v krátkodobém horizontu, budeme-li na ně spoléhat v dlouhodobém horizontu, mají sklon způsobovat zmatek v našem zdraví a životní pohodě.

Rozptylovat se. Když se cítíme špatně, časem se snažíme odvést svou pozornost pryč a rozptýlit svou mysl, aby se problémem nezabývala. Snažíme se rozptylovat čímkoliv a vším: od televize, počítačů a křížovek po pořádné pařby, pohřbívání se pod návalem práce v zaměstnání nebo procházku. Zatímco rozptýlení nám pomáhá vyhýbat se nepříjemným pocitům okamžitě a má krátkodobý efekt, z dlouhodobého hlediska je to často pro celkovou kvalitu života velmi škodlivá strategie řešení problémů. Proč? Zaprvé kvůli ztrátě času, který je v životě to nejcennější, co máme. Kolik času ze svého života jste vyplýtvali sledováním televize, surfováním na internetu nebo čtením bezduchých, kýčovitých časopisů, abyste se vyhnuli nudě, úzkosti nebo osamělosti? Představte si, že byste ten čas investovali do hledání věcí, které byly pro vás skutečně důležité a smysluplné. Zadruhé, zatímco se „rozptylujeme“, neděláme účinné, skutečně efektivní kroky ke zlepšení naší dlouhodobé kvality života. To je ve vztazích tak časté a běžné. Místo abychom pracovali na zlepšování způsobu interakce s naším partnerem, zabýváme se snahou cítit se dobře.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy ACT Jednejte s láskou.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.