Přeložila:

ZUZANA ĽALÍKOVÁ

Elle Kennedy: Skóre

Vydání druhé

Copyright © 2016 by Elle Kennedy

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2022 jako svou 2570. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Score vydaného v roce 2016

Český překlad © 2017 a 2022 Zuzana Ľalíková

Odpovědná redaktorka Renata Heitelová

Korektorka Marie Kejvalová

Ilustrace na přebalu © 2022 Emil Křižka

Přebal a vazba © 2022 Emil Křižka

Sazba a grafická úprava Ricardo

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1990-2 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1991-9 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2022

Elle Kennedy

SKÓRE

Cyklus Off-Campus 3

1. kapitola

Allie

Sean: Můžeme si promluvit?

Sean: Prosím!!

Sean: Sakra, Allie. Sice máme problémy, ale zasloužím si snad víc.

Sean: Tos snad nemyslela vážně, že jsme spolu skončily, že ne?

Sean: Mohla bys mi do prdele ODPOVĚDĚT?

Sean: Víš co? Seru na to. Chceš mě dál ignorovat? Fajn. Je mi to ukradený.

Když si v pátek večer cestou z univerzitní posilovny zkontroluju telefon, čeká tam na mě šest textovek. Všechny jsou od Seana, se kterým jsem se včera večer rozešla. A i když mi neušel ten emoční vývoj zpráv od prosebných po nasraný, víc mě zaujme jeho gramatická chyba.

Že jsme spolu skončily.

Skončily, ne skončili. Docela pochybuju, že za to může automatická oprava, Sean totiž nepatří k nejbystřejším.

No dobře, to není tak úplně pravda. V pár věcech má obrovský rozhled – jako třeba v baseballu. Vážně, ten kluk dokáže sypat z hlavy statistiky až někdy do šedesátých let. Chytrost jako taková ale není zrovna jeho silná stránka. Za dokonalého přítele by se taky dal označit jen těžko, tedy alespoň v poslední době.

Nikdy jsem nechtěla být z těch, co se rozcházejí a zas dávají dohromady s tím samým klukem pořád dokola. Vážně jsem měla za to, že mám na víc, ale Sean McCall mě upoutal už v prváku na Briarově univerzitě a od té doby mě nepustil. Dostal mě na svůj uhlazený a moc pěkný vzhled a klukovský úsměv. Ten jeho klukovský úsměv, trochu pokřivený, s dolíčky a plný příslibů.

Znovu se zadívám na mobil a ostražitost ve mně narůstá stejně, jako břečťan za mými zády obrůstá zdi budovy. Bože. O čem chce mluvit? Včera v noci jsme si snad řekli všechno, co bylo potřeba. Když jsem mu pověděla, že jsem s ním skončila, a potom vypadla z jeho pokoje v domě jeho bratrstva, myslela jsem svoje slova vážně.

Skončila jsem s ním. Tohle je náš čtvrtý rozchod za poslední tři roky. Nemůžu si takhle sama sobě ubližovat, nemůžu už dál trpět v tomhle zvráceném kolotoči štěstí a bolesti, zvláště když mě člověk, s kterým bych si měla budovat budoucnost, neustále stahuje zpět.

Přesto mě ale bolí u srdce. Je těžké odejít od člověka, který byl dlouho velkou součástí vašeho života. Je to ještě těžší, když vás ten člověk nechce nechat odejít.

S povzdechem seběhnu schody až na vydlážděnou cestu, která se vine celým kampusem. Obvykle si dávám načas, vychutnávám si pohled na okolí – na nádherné staré budovy, tepané kovové lavičky a košaté koruny stromů. Dneska se ale jen chci co nejdřív dostat domů, schovat se pod peřinou a zapomenout na celý svět. Naštěstí to udělat můžu, protože moje spolubydlící Hanna je o tomhle víkendu pryč, takže mě nebude poučovat o tom, že pro mě není z citového hlediska nejlepší, abych se utápěla ve vlastním zármutku.

Včera v noci mi ale žádnou takovou přednášku neudělila. Ne, ne. Právě naopak se v tu chvíli zachovala jako ta nejlepší kamarádka na světě. Když jsem po rozchodu se Seanem vešla do dveří našeho apartmánu, Hanna už na mě čekala v obýváku s vaničkou zmrzliny, krabicí papírových kapesníků a dvěma láhvemi červeného vína. Zůstala pak se mnou vzhůru dlouho do noci, podávala mi jeden kapesník za druhým a naslouchala mému nesouvislému blábolení.

Rozchody jsou prostě na prd. Připadám si, jako bych zklamala sama sebe. Ne, jako bych to vzdala. Poslední rada, kterou mi máma před smrtí řekla, byla, abych to nikdy nevzdala s láskou. To mi vlastně opakovala dlouho předtím, než vůbec onemocněla. Neznám všechny detaily, ale doma nebylo žádným tajemstvím, že se manželství mých rodičů za těch osmnáct let, co byli spolu, nejednou otřáslo v základech. Ale zvládli to. Makali na tom.

Kdykoli pomyslím na to, jak jsem včera od Seana odešla, žaludek se mi nepříjemně stáhne. Možná jsem se měla snažit ještě víc, aby nám to fungovalo. Přece vím, že mě miluje –

Kdyby tě miloval, nedával by ti to ultimátum, ozve se mi v hlavě nabručený hlas. Rozhodla ses správně.

Krk se mi sevře, když ten hlas poznám. Patří mému otci, který je taky mým největším fanouškem. V jeho očích nedělám žádné chyby.

Je škoda, že mě Sean nemůže vidět tátovýma očima.

Telefon mi zabzučí, když jsem jen pět minut od koleje Bristol, kde v třípokojovém apartmá bydlím s Hannou.

Sakra. Další textovka od Seana.

A dvojité sakra, protože v ní stojí:

Sean: Moc mě mrzí, že jsem ti napsal to sprostý slovo, kotě. Nemyslel jsem to tak. Jsem jenom naštvanej. Jsi celej můj svět. Doufám, že to víš.

Hned nato přijde další zpráva:

Sean: Po přednáškách k tobě zajdu. Promluvíme si.

Zarazím se, protože zpanikařím. Nebojím se Seana. Vím, že by mi fyzicky neublížil. Vím, že by na mě nikdy nevztáhl ruku ani se na mě nerozzuřil. Bojím se ale toho, že mě svými sladkými řečmi přemluví. V tom je moc dobrý. Stačí, aby mi řekl kotě, hodil po mně tím svým roztomilým úsměvem, a má mě v hrsti.

Nevím, jestli jsem víc naštvaná, zděšená, nebo otrávená, když si znovu pročítám jeho zprávy. Blafuje. Přece by ke mně nikdy nepřišel bez pozvání, že ne?

Do prdele práce.

Roztřesenými prsty vytočím Hannino číslo. O dvě zazvonění později uslyším z telefonu uklidňující hlas své nejlepší kamarádky. „Ahoj, co je? Jsi v pořádku?“

V pozadí slyším tichý hlas Grace Iversové, Loganovy přítelkyně. Takže Hanna a její kluk Garrett už odjeli na víkend do Bostonu. Pozvala mě, abych jela s nimi, ale odmítla jsem, protože jsem nechtěla být za křoví. Dva zamilované párečky a já? Ne, díky.

Teď si říkám, že jsem měla tu nabídku přijmout, protože takhle budu o víkendu sama a Sean si chce promluvit.

„Dneska za mnou přijde Sean,“ vyhrknu.

Hanna zalapá po dechu. „Cože? Ne! Proč jsi s tím souhlasila –“

„Já s ničím nesouhlasila! Ani se nezeptal, jestli mi to nevadí. Prostě mi v esemesce oznámil, že přijde.“

„Děláš si srandu?“ Zní stejně naštvaně, jako se já cítím.

„Kéž by!“ Začínám panikařit. „Nemůžu se s ním vidět, Hanni. Pořád mě ten rozchod bolí. Jestli sem přijde, je docela možný, že se k němu vrátím.“

„Allie –“

„Myslíš, že když zhasnu a zamknu, bude si myslet, že nejsem doma, a odejde?“

„Jak znám Seana, bude celou noc sedět na chodbě.“ Hanna zakleje. „Víš co? Neměla jsem souhlasit, že se zajedu podívat na zápas Medvědů. Měla jsem s tebou zůstat doma. Počkej, povím Garrettovi, aby to otočil –“

„Tak to ne,“ skočím jí do řeči. „Nebudeš kvůli mně rušit výlet. Vždyť to je pro tebe poslední šance, kdy se budeš moct trochu pobavit.“

Hannin přítel je kapitánem briarského hokejového týmu, jeho sezóna je nacpaná tréninky a zápasy. Hanna ho proto moc často neuvidí. Nechci jim překazit vzácný volný víkend.

„Jenom mi poraď.“ Ztěžka polknu. „Prosím tě, řekni mi, co mám dělat. Myslíš, že bych se mohla zeptat Tracy, jestli bych u ní mohla přespat?“

„Ne, neměla bys být v Bristolu, když tam bude i Sean. Možná že Megan – ne, počkat, na víkend přijel do města její nový přítel. Asi budou chtít soukromí.“ Hanna se zamyslí. „Co Stella?“

„Minulý víkend se s Justinem sestěhovali. Určitě by nebyli nadšení, kdybych se jim tam na poslední chvíli nakvartýrovala.“

„Vydrž.“ Odmlčí se. Slyším Garrettův tlumený hlas, ale nerozumím ani slovu. Potom už se z telefonu znovu ozve Hanna. „Garrett vzkazuje, že můžeš o víkendu zůstat u něj doma. Budou tam Dean i Tuck, a kdyby Seana napadlo, že tam jsi, a zašel by za tebou, vykopnou ho.“ Znovu se v pozadí ozvou mumlavé hlasy. „Můžeš přespat v Garrettově pokoji,“ dodá.

Nemůžu se rozhodnout. Vždyť je to přece postavené na hlavu. Nemůžu uvěřit, že vážně uvažuju o tom, že dovolím, aby mě Sean vyhnal z vlastního pokoje. Jenže si hned představím, jak mi buší na dveře. Nebo hůř, rozhodne se přehrát scénu z Řekni cokoli a postaví se mi pod okno s magičem na rameni. Bože, co když spustí písničku od Petera Gabriela jako v tom filmu? Nesnáším tu píseň.

„Určitě to nevadí?“ zeptám se.

„Určitě ne. Naprosto v pohodě. Logan teď píše Deanovi a Tuckovi, aby jim o tobě dal vědět. Klidně tam můžeš hned vyrazit.“

Obrovsky se mi uleví, i když mě zároveň bodne osten viny. „Mohla bys mě dát na hlasitý odposlech? Chtěla bych mluvit s Garrettem.“

„Jasně, vydrž.“

O chvíli později uslyším hluboký hlas Garretta Grahama. „Čistý povlečení je ve skříni. A radši si vezmi vlastní polštář. Wellska si pořád stěžuje, že ty moje jsou moc měkký.“

„Protože jsou moc měkký,“ namítne Hanna. „Jako bych spala na roztaveném marshmallow.“

„Chceš říct jako na obláčku,“ opraví ji Garrett. „Věř mi, Allie, mám parádní polštáře. Stejně si ale pro jistotu vezmi vlastní.“

Zasměju se. „Díky za echo. Určitě ti to ale nevadí? “

„V pohodě, holka. A když hodíš těma svýma velkýma modrýma očima po Tuckovi, určitě ti i uvaří něco dobrýho k večeři. Jo, a Logan nařídil Deanovi, aby ti dal pokoj, proto se nemusíš bát, že by po tobě vyjel.“

Jo, jasně. Dean Heyward-Di Laurentis si z flirtování udělal sport. Kdykoli ho vidím, snaží se mi dostat do kalhotek. A ani si kvůli tomu nemůžu připadat nijak žádoucí, protože ten kluk se snaží dostat do kalhotek úplně každé.

Starosti si ale nedělám. Vím, jak s Deanem jednat. Navíc tam bude i Tucker jako skvělý nárazník mezi mnou a tím svým nadrženým spolubydlícím.

„Vážně si toho cením,“ povím Garrettovi. „Opravdu, máš to u mě.“

„V poho.“

Ozve se Hanna: „Napiš, až dorazíš. A potom si vypni mobil, aby tě Sean neměl jak otravovat.“

Zmínila jsem se už, jak moc svoji nejlepší kamarádku zbožňuju?

Když zavěsím, cítím se líp. Možná bude přece jen lepší, když na víkend vypadnu z koleje. Můžu se na to dívat tak, že chci prostě získat trochu odstupu, vyčistit si hlavu a vzpamatovat se. Dokud se mnou budou Tucker a Dean, nebudu v pokušení, abych zavolala Seanovi. Tentokrát bychom měli udělat čistý řez. Žádný kontakt, teda alespoň na pár týdnů. Nebo měsíců. Nebo let.

Po pravdě nevím, jestli tenhle rozchod zvládnu. Toho kluka jsem roky milovala. A Sean má i své světlé stránky. Kolikrát se u mě ukázal s polívkou v ruce, když jsem byla nemocná. Nebo když –

A dost!

V hlavě se mi rozezní poplašné sirény. Tohle jsou hodně nebezpečné myšlenky. Ne. Nesmím jim podlehnout. Je jedno, že ke mně byl hodný – protože ke mně dokázal být i zlý. Nemůžu ho teď vidět ani mu psát. A rozhodně bych se mu měla vyhýbat.

Den číslo jedna mého nového života bez Seana právě započal.

Dean

Je pátek večer. Rozvaluju se v obýváku na gauči a piju pivo, zatímco dvě blondýny – dvě hodně sexy a nahý blondýny – si přede mnou navzájem olizují jazyky. Můj život je vážně skvělej.

„Nejlepší noc v životě,“ protáhnu. Sleduju pohyb Kellyiných rukou, který pomalu vyjíždějí k Michelliným parádním kozám. Kelly je stiskne a já zasténám. „Ještě lepší by ale bylo, kdybyste v zábavě pokračovaly tady u mě.“

Odtrhnou se od sebe, obě zadýchaný, a se smíchem se na mě podívají. „Když nám k tomu dáš dobrý důvod,“ škádlí mě Kelly.

Povytáhnu obočí a popadnu se za tvrdýho ptáka. Pomalu po něm sjedu rukou. „Tohle není dost dobrej důvod?“

První se ke mně vydá Michelle. Prsa se jí pohupujou, kolébá bokama. Vleze mi na klín a přitiskne ústa na moje. O vteřinu později se mi už k boku lepí Kelly, na krku ucítím její teplý, měkký rty. Bože. Jsem tvrdej tak, až to bolí, tyhle dvě bohyně ale chtěj, abych o to žadonil. Mučej mě polibky. Dlouhými a opojnými polibky, vlhkými a hravými jazyky, strategickým olizováním a jemným oždibováním, kterými mě chtějí přivést k šílenství.

Moc rád bych řekl, že takhle hezky ve třech je to pro mě novinka nebo že nálepka děvkaře, kterou jsem si vysloužil u spoluhráčů, přehání. Jenže není a to označení sedí. Šukám rád a šukám hodně. Jestli se vám to nelíbí, váš problém.

Zavrčím, když mě Kelly vezme do ruky. „Čím jsem si zasloužil, aby se na mě takhle usmála štěstěna?“

„Ta se na tebe teprve usměje,“ opáčí Michelle a přehodí si dlouhé vlasy přes rameno. „Pořád platí, že se uděláš až po nás, že jo?“

Má pravdu – dal jsem slib a hodlám ho dodržet. Na rozdíl od toho, co si o mně moji kreténští kámoši myslej, v sexu je pro mě vždycky důležitější žena. Nebo v tomhle případě ženy. Dvě nádherný, nedočkavý ženský, který jedou nejen po mně, ale i po sobě navzájem.

Hele, nebe? Tady Dean Di Laurentis. Dík, že jsem mohl na návštěvu.

„No, tak to bych asi měl začít,“ prohlásím, položím ji na gauč a skloním hlavu k jejím prsům.

Vezmu mezi rty bradavku a vsaju ji. Zasténá a okamžitě nadzvedne boky z gauče. Kelly se ohne vedle mě a olízne druhou Michellinu bradavku. Kristepane. Zasténám tak hlasitě, že by to probudilo i mrtvýho.

Kelly se usměje. „Řekla jsem si, že by se ti hodila pomoc.“ A potom si prolíbá cestu po Michellině plochém břiše až tam, kde se její kamarádce setkávají stehna.

Zapomeňte na nebe. Tohle je úplná nirvána.

Vydám se stejným směrem jako Kelly. Moje rty putují po opálené kůži a hebkých křivkách, až dojdu k místu, z kterýho se mi sbíhají všechny sliny. Kelly si ho už vychutnává. Bože můj. Nevím, jestli se dokážu ovládat dost dlouho na to, abych je nejdřív obě udělal. Už tak jsem až moc blízko vrcholu.

Nevšímám si pulzování ve vlastním rozkroku, olíznu si spodní ret, skloním hlavu o kousek blíž k Michellině kundičce a… barákem se rozezní zkurvenej zvonek.

Do prdele práce. Zadívám se k televizi. Digitální budík na přehrávači blu-ray ukazuje půl devátou. Přemýšlím, jestli jsem někomu z kluků řekl, že se můžou klidně stavit, ale dneska jsem mluvil jenom se svými spolubydlícími a ti jsou všichni pryč. Garrett a Logan odjeli i se svýma holkama před hodinou do Bostonu a Tucker dneska bere nějakou holku do kina.

„Vydrž.“ Škádlivě olíznu Michelle stehno a zvednu se, abych našel boxerky.

Jakmile mám penis schovanej, dojdu do haly ke dveřím. Když uvidím, kdo stojí na prahu, přimhouřím oči.

„Špatný načasování, panenko,“ povím Hannině nejlepší kamarádce. „Tvoje kámoška už odjela. Vrať se v neděli.“ Ustoupím, abych zavřel dveře. Jo, jsem hulvát.

Naneštěstí se tý blondýnce povede strčit sněhuli do dveří. „Nebuď vůl, Deane. Víš přece, že tu zůstávám na víkend.“

Povytáhnu obočí. „Ech? Cože?“ Zadívám se na ni trochu pozorněji. Až teď si všimnu, že má na rameni nacpaný batoh. A u nohou jí stojí malý růžový kufr.

Allie Hayesová si zhluboka povzdechne. „Logan ti to všechno napsal. Tak už mě pusť dovnitř. Mrznu.“

Nakloním hlavu. A potom jí nijak jemně odkopnu nohu ze dveří. „Vydrž. Hned jsem zpátky.“

„Děláš si ze mě pr–“

Dveře se zabouchnou a její naštvaný výkřik ztlumí.

Začínám být pěkně otrávenej. Vběhnu do obýváku, kde si Michelle a Kelly snad ani nevšimly, že s nimi nejsem – obě se vášnivě líbají. Chvíli mi trvá, než najdu mobil, a když ho zvednu z podlahy, zjistím, že Hannina kámoška nekecala.

Na displeji mi bliká oznámení o pěti nepřečtených textovkách. To se tak stává, když si užíváte se dvěma sexy holkama. Trojka má vždycky přednost před kontrolou mobilu. Jasný jak facka.

Logan: O víkendu u nás přespí Wellsčina kámoška Allie.

Logan: Nevytahuj na ni to svý péro. Nemáme s Garem chuť tě zmlátit do bezvědomí, jestli na ni budeš něco zkoušet. Wellska by se na to ale mohla dívat jinak. Takže: péro = schovat = neobtěžuj hosta.

Hanna: Do neděle u vás přespí Allie. Má teď složitější období. Nic na ni nezkoušej, jinak budu mrzutá. A ty jistě nechceš, abych byla mrzutá, že ne?

Uchechtnu se. Hanna je jako vždy rozená diplomatka. Rychle pročtu zbývající zprávy.

Garrett: U mě v pokoji přespí Allie.

Garrett: Tvoje péro zůstane přes noc ve tvým pokoji.

Bože, co mají dneska všichni s mým pérem?

A to si to nemohli naplánovat ještě hůř? Nespokojeně se zadívám ke gauči. Kellyiny prsty jsou přesně tam, kde bych chtěl mít ty svoje.

Odkašlu si a obě se na mě podívají. Michelle vypadá hodně spokojeně. Není divu, když jí její kamarádka věnuje tolik pozornosti.

„Fakt mě to štve, ale musíte jít,“ oznámím jim.

Obě na mě vykulí oči. „Co prosím?“ vyhrkne Kelly.

„Venku stojí tak trochu neplánovaný host,“ vysvětlím neochotně. „Takže odteď se tu nebude konat nic mládeži nepřístupnýho.“

Michelle si odfrkne. „Odkdy tě zajímá, jestli tě někdo vidí při sexu?“

Na tom něco bude. Obvykle je mi jedno, jestli se někdo dívá. Většinou tomu i dávám přednost. Před Hanninou kámoškou si to ale dovolit nemůžu. Ani před Hannou nebo Grace, když už jsme u toho. U kluků je mi to buřt. Ti už vědí, jak to chodí. Je mi ale jasný, že Garrettovi ani Loganovi by se nezamlouvalo, kdybych se před jejich holkama neuhlídal. Kdysi se mnou ti kluci lovili po barech svolný holky. Co ale vstoupili do vod vážných vztahů, stali se z nich puritáni. Fakt smutný.

„Ta holka je křehká květinka,“ vysvětlím suše. „Určitě by omdlela, kdyby nás tři viděla pohromadě.“

„To bych teda neomdlela,“ ozve se od dveří Alliin naštvaný hlas.

Teď už jsem taky naštvanej. To si ta holka fakt vešla do baráku, jako by jí to tady patřilo? Tak to teda ne.

Zamračím se na ni. „Řek jsem ti, abys počkala venku.“

„A já ti řekla, že mrznu,“ odsekne. Nevypadá, že by ji nějak zarážela přítomnost dvou nahých holek, které se rozvalují sotva tři metry od ní.

Moji hosté sjedou Allie pohledem, jako by byla kolonií bakterií, na kterou se dívají pod mikroskopem. Potom nakrčí nos a lhostejně se od ní odvrátí, jako by byla jen, no, kolonií bakterií pod jejich mikroskopem. Holky bývají v mojí přítomnosti dost soutěživý, tyhle dvě ale v Allie evidentně nevidí žádnou konkurenci.

Nemůžu říct, že bych se jim divil. Allie má na sobě naducanou černou bundu, zimní boty a palčáky, světlý vlasy má zastrkaný pod červenou pletenou čepici. Je začátek listopadu – na zemi neleží žádný sníh, vzduch taky není nijak chladný a není zatím důvod se takhle nabalovat. Pokud teda nejste cvok. Začínám si ovšem říkat, že právě to Allie Hayesová možná je, protože ta holka si bez okolků vpadla do obýváku a kecla si do křesla naproti gauči.

Rozepne si bundu a podívá se přitom na ty dvě. Potom se ohlédne na mě. „Co kdybyste si tu párty přesunuli nahoru? Zůstanu tady a třeba se podívám na film.“

„Nebo můžeš jít do Garrettova pokoje a podívat se na film tam,“ poznamenám. Po pravdě na tom ale nesejde. Svým příchodem nám stejně už zničila atmosféru a mně se moc nechce užívat si s dvěma holkama, když je tu se mnou v domě Hannina nejlepší kámoška.

S povzdechem se otočím k holkám. „Co to odložit na příště?“

Moc neprotestujou. Vážená slečna Allie nám atmosféru nejen že zničila. Ona ji smetla z povrchu zemskýho, kterej navíc posypala solí, aby tu už nikdy k ničemu takhle rajcovnímu nedocházelo.

Allie si ale těch dvou holek, který se teď oblíkají, vůbec nevšímá. Má co dělat, aby ze sebe sundala stovky vrstev zimního oblečení, a ukládá ho na područky křesla. Když je hotová, vypadá v černých legínách a velkém proužkovaném triku mnohem menší. Nemarní čas a v měkkém křesle se rozvalí.

Doprovodím Kelly a Michelle ke dveřím, kde se mi obě v podstatě pokusí vysát obličej. Nakonec se se mnou rozloučí se slovy, že si to u mě vyberou. Než odejdou, rty mám napuchlý a v kalhotách mi zase stojí.

Vrátím se do obýváku. Nedokážu se přestat mračit. „Seš spokojená?“ zavrčím.

„Jak to myslíš?“

„Kvůli tobě si teď nezašukám.“

Allie se zasměje. „Proč sis tu Blonďatou a Blonďatější neodvedl nahoru? Kvůli mně jsi je vykopnout nemusel.“

„Fakt si myslíš, že bych si užíval, když ty sedíš tady?“

To ji znovu rozesměje. „Běžně si užíváš před lidmi. Proč ti najednou sejde na tom, že tu jsem?“ Zamyslí se. „Možná bude problém v tvým pokoji. Hanna říkala, že s holkama vždycky blbneš v obýváku. O co jde? To máš v posteli štěnice, nebo co?“

Zaskřípu zuby. „Ne.“

„Tak proč si neužíváš prasečinky tam nahoře?“

„Protože –“ Zarazím se a znovu se zamračím. „Do toho ti nic není. Proč tu vlastně seš? To začalo na Bristolu hořet?“

„Schovávám se tu.“ Oznámí to, jako bych to snad měl chápat. Vzápětí se rozhlídne po pokoji. „Kde je Tucker? Garrett řekl, že tu bude.“

„Šel ven.“

Vystrčí spodní ret. „No, to je blbý. Ten by se se mnou určitě na nějaký film podíval. Holt mi budeš muset postačit ty.“

„Kvůli tobě si dneska už nezašukám, a teď ještě chceš, abych tu s tebou zůstal?“

„Věř mi, že jsi ten poslední, s kým bych tu teď chtěla být, ale jedu na krizový mód a nikdo jiný tu není. Musíš tu se mnou zůstat, Deane. Jinak udělám něco fakt hodně pitomýho a zničím si tím celý život.“

Matně si vzpomínám, jak mi Hanna povídala, že Allie studuje herectví. Jo, to sedí.

„Prosím.“

Její prosebný výraz mě udolá. Navíc jsem měl vždycky slabost pro modrý oči. Zvlášť když patřej hezkým blondýnám s velkýma prsama.

„Vyhrálas,“ ustoupím. „Zůstanu tu s tebou.“

Celá se rozzáří. „Na co se budeme dívat?“

Zasténám. Je pátek večer a já musel předčasně ukončit boží sex ve třech, abych hlídal nejlepší kámošku holky mýho nejlepšího kámoše.

Jo, a navíc po tom, jak mě Kelly s Michelle líbaly na rozloučenou, jsem ještě pořád tvrdej.

Kurevsky boží, fakt že jo.

2. kapitola

Allie

Moje sebeovládání leží v rukou Deana Heywarda-Di Laurentise, muže, o kterém je známo, že nemá žádné sebeovládání. Takže mám problém. Zatraceně velký problém.

Ale neudělám to. To ne. Seanovi nezavolám. Je jedno, že mi před dvaceti minutami poslal fotku nás dvou z našeho loňského výletu do Mexika. Nahrál fotku do jedné z těch grafických aplikací a poslal mi ji zarámovanou v obrovském červeném srdíčku.

Byl to vážně krásný výlet…

Tu vzpomínku rychle zaženu a z konferenčního stolku zvednu ovladač. „Máš na televizi Netflix?“ Ohlédnu se na Deana. Vypadá, že ho moje přítomnost fakt vytočila.

A buď se mi to jen zdá, nebo mu vážně stojí. Jsem ale slušná holka, proto si ho kvůli tomu nehodlám dobírat. Musím totiž na jeho obranu uznat, že kdybych nepřišla, teď by si už užíval s dvěma holkama.

Sjedu pohledem po jeho hrudi. Nemůžu popřít jednu věc – jeho hruď je úchvatná. Ten kluk je vypracovaný. Vysoký, štíhlý, s dokonale vyrýsovanými svaly. A na tváři má strniště, které mu vážně sekne – ostře řezaný obličej mu pokrývá stín světlých vousů. Docela škoda. Takovýhle blbeček by neměl vypadat tak dobře.

„Jo. Něco vyber,“ odpoví. „Já si ho jenom zajdu nahoru vyhonit a hned jsem zpátky.“

„Dobře. Mám docela chuť na – Počkat. Co?“ Už je ale pryč. S pusou dokořán zírám ke dveřím. Jde si nahoru co? Dělá si srandu, že jo?

I když vím, že je to hodně pitomý nápad, stejně si to představím. Deana v jeho pokoji. Jednu ruku kolem penisu, druhou… na koulích? Nebo jí svírá prostěradlo? Nebo možná stojí u stolu, v druhé ruce drtí desku, kouše se do spodního rtu…

Proč tu vůbec přemýšlím nad tím, jak ten kluk masturbuje?

Potřesu hlavou, abych se vzpamatovala. Klikám na ovladači, dokud nenajdu Netflix. Začnu projíždět seznam nejnovějších filmů.

Dean se vrátí ani ne o pět minut později. Naštěstí má kalhoty, i když boxerky si svlékl. To vím moc dobře, protože tepláky mu visí tak nízko na bocích, až skoro vidím… místa, která vidět nechci.

Hruď má pořád nahou a tváře má lehce zrůžovělé.

„To sis šel vážně vyhonit?“ otážu se.

Přikývne, jako by o nic nešlo. „A co? To fakt čekáš, že tu budu sedět s modrýma koulema?“

Zírám na něj. „Odmítneš sex, protože jsem s tebou v jednom baráku, ale klidně si jdeš nahoru dělat tamto?“

Samolibě se usměje. „Klidně bych to udělal tady dole, ale to by tě pak až moc lákalo udělat mi to sama. Jenom jsem chtěl bejt ohleduplnej.“

Neprotočit panenky mi přijde jako nadlidský úkon, tak se tomu přestanu bránit. „Věř mi, že bych se ovládla.“

„Dyž bys měla můj penis jako na stříbrným podnosu? Ani náhodou. Nedokázala by sis pomoct.“ Povytáhne obočí. „Mám fakt skvělej penis.“

„Jo, jasně. Tím jsem si jistá.“

„Nevěříš? Ukážu ti fotku.“ Natáhne se po mobilu na stolku. Potom se ale zarazí a místo toho se chytne za gumu od tepláků. „Nebo ti to můžu ukázat naživo, jestli chceš.“

„Nechci. Ani zdaleka.“ Kývnu na televizi. „Něco jsem vybrala. Už jsi to viděl?“

Dean se ušklíbne, když na obrazovce uvidí plakát k filmu. „Proboha, tys vybrala tohle? Vždyť jsou tam tři nový horory, na který se můžeme kouknout. Nebo kompletní filmografie Jasona Stathama.“

„Žádný horory,“ prohlásím neústupně. „Nerada se bojím.“

„Fajn. Tak co třeba nějakej akčňák?“

„Nemám ráda násilí.“

Frustrovaně stiskne rty. „Panenko, nebudu se dívat na film o –“ Zamžourá na obrazovku. „‚O ženě, jejíž život nabere nový směr poté, co nevyléčitelně onemocní.‘ Tak to sakra ani omylem.“

„Prý je to dobrý,“ namítnu. „Ten film získal Oscara!“

„Víš, co ještě získalo Oscara? Mlčení jehňátek. Čelisti. Vymítač ďábla,“ opáčí samolibě. „A to jsou všechno horory.“

„Můžeme se tu klidně hádat celou noc, ale nehodlám se dívat na žádný film, v kterém stříká krev, plavou žraloci nebo všechno vybuchuje. Smiř se s tím.“

Dean viditelně zatne zuby. Potom ale čelisti uvolní a ztěžka povzdechne. „Fajn. Jestli ale mám ten mizernej film protrpět, musím si nejdřív dát travku.“

„Jen si posluž, brouku.“

Vydá se ke dveřím a něco si tiše mumlá pod vousy.

„Počkej,“ zavolám za ním. Rychle z kapsy vylovím mobil. „Mohl by sis to vzít? Když tu zůstanu sama, možná budu v pokušení mu napsat.“

Zvědavě se na mě podívá. „Komu to nechceš psát?“

„Bývalýmu. Včera jsme se rozešli a on mi nedá pokoj.“

Chvíli mlčí. „Víš co? Pojď se mnou.“

Nestihnu ani mrknout, tak rychle se Dean vrátí a vytáhne mě z křesla. Na nohách ale v první chvíli neudržím rovnováhu a narazím mu do hrudi. Nos se mi zaboří do jeho pěkně vyrýsovaného prsního svalu.

Okamžitě se ale vzpamatuju a propálím ho pohledem. „Sedělo se mi tam dobře, blbečku.“

Nevšímá si mě, jen mě napůl vede, napůl táhne ke kuchyni. Nedal mi čas vzít si alespoň bundu, proto se ve chvíli, kdy vyjdeme zadními dveřmi, roztřesu zimou.

Deanova holá hruď se v záři světla na terase leskne. Nevypadá, že by mu chlad vadil, ve studeném nočním vzduchu mu ale ztuhnou bradavky.

„No jasně, i bradavky musíš mít dokonalý,“ rýpnu si.

Rty mu cuknou. „Chceš se jich dotknout?“

„Fuj. Ani náhodou. Jenom říkám, že je máš dokonalý. Prostě se ti hodí k hrudi.“

Koukne na svoji vypracovanou hruď a na chvíli se zamyslí. „Jo. Jsem dokonalej. Měl bych si to častějc připomínat.“

Odfrknu si. „Jasně. Protože ještě nejsi dost namyšlenej.“

„Jsem sebevědomej,“ opraví mě.

„Namyšlenej.“

„Sebevědomej.“ Otevře krabičku, kterou vzal v kuchyni. Zamračím se, když z ní vytáhne dokonale ubalené brko a zapalovač.

„Proč jsi mě sem vůbec vzal?“ zamručím. „Nemám na trávu chuť.“

„Jasně že máš.“ Zapálí jointa, dlouze potáhne a koukne na mě skrz oblak kouře. „Seš vynervovaná a divná. Věř mi, tohle ti bodne.“

„Nemám ráda, když mě lidi do něčeho tlačí.“

Povytáhne obočí a podá mi jointa. „No tak, kotě,“ přemlouvá mě melodickým hlasem. „Stačí, když si potáhneš jenom jednou. Dělaj to všichni, co za něco stojej.“

Nemůžu si pomoct, rozesměju se. „Dej pokoj.“

„Jak chceš.“ Znovu vydechne. Obklopí mě oblak vůně marjánky.

„Ani nevím, kdy jsem hulil naposled. Moc často to nedělám, ale upřímně, tráva dokáže člověka zklidnit, a myslím, že zrovna dneska se to hodí.“

„Fajn, dej to sem.“ Natáhnu ruku dřív, než se stihnu zarazit.

Dean celý září, když mi brko podává. „To je moje holka. Ale neříkej to Wellsce. Pěkně by si mě podala, kdyby si myslela, že jí kazím kámošku.“

Vezmu jointa mezi rty a potáhnu si do plic kouř. Mám co dělat, abych se při pohledu na Deanův výraz nerozesmála. Má dobrý důvod, proč se Hanny bát. Ta holka má jazyk jak břitvu a nebojí se ho použít. Proto ji tak zbožňuju.

Pár minut si mlčky předáváme brko jako dva výrostci, kteří někde u pumpy jen zabíjejí čas. Tohle je poprvé, kdy jsme spolu sami, a musím říct, že je trochu zvláštní, že tu tak postávám na dvorku s Deanem Di Laurentisem do půl těla nahým. Abych byla upřímná, nevím, co si o tom klukovi myslet. Je namyšlený, v jednom kuse s nějakou flirtuje. Je…

Povrchní.

Je mi blbý, že si to o něm myslím, ale přesně tohle slovo mě napadá, kdykoli Deana vidím. Hanna mi pověděla, že je pohádkově bohatý, a je to na něm taky vidět. Nedává to najevo pompézním způsobem. Jenom si vykračuje, jako by svět byl jeho hřiště. Působí na mě jako někdo, komu všechno vychází a kdo nikdy neřešil žádný problém. Když se na něj podíváte, víte, že ten kluk dostane, cokoli chce a kdykoli to chce.

Hm. Očividně ze mě marjánka dělá předpojatého filozofa.

„Tak tys dostala kopačky?“ zeptá se nakonec a dívá se, jak znovu potahuju.

Fouknu mu kouř do obličeje. „Nedostala jsem kopačky. To já to ukončila.“

„S tím, co jsi s ním byla snad celou věčnost? S tím klukem z bratrstva? Stanem?“

„Seanem. A jo, s pár pauzama jsme spolu chodili od prváku.“

„Bože, to je moc dlouho na to, aby někdo spal jenom s jedním člověkem. Fakt už tě ten sex nudil?“

„Proč se podle tebe musí všechno točit jenom kolem sexu?“ Podám mu brko. „A mimochodem, sex byl v pohodě.“

„Tak v pohodě?“ Uchechtne se. „Teda, tomu říkám slova chvály.“

Už na sobě cítím, jak na mě tráva působí. Hlavu mám lehkou, tělo uvolněné. Asi proto tolik mluvím. Za normálních okolností bych se tomuhle klukovi s ničím takovým nesvěřovala.

„Po pravdě to ke konci nebylo nejlepší,“ přiznám. „Asi proto, že jsme se od léta v podstatě furt jenom hádali.“

„Tohle ale nebyl váš první rozchod, ne? Proč ses k němu pořád vracela?“

„Protože ho miluju.“ Rychle se opravím: „Milovala jsem ho.“ Bože, už ani nevím, co cítím. „Na začátku jsme se párkrát rozešli, protože nám oběma přišlo, že to začíná být moc vážný. Že postupujeme moc rychle. Ne proto, že by snad někdo z nás udělal něco špatně. Byli jsme v prváku, říkali jsme si, že bychom se měli bavit, užívat si a tak.“

„Na užívání si není nic špatnýho,“ souhlasí rozvážně. „Jednou jsem si užíval s jednou kočkou, která mi nalila javorovej sirup na penis a pak ho celej slízala.“

„Fuj.“ Protočím panenky. „Mně ale to užívání si moc nesedlo. Vyšla jsem si s pár kluky, jenže všichni to byli strašní slizouni. Díky nim mi došlo, jaký štěstí jsem měla se Seanem.“

Dean vyfoukne další oblak kouře. „Fajn. Ale potom jste se znovu rozešli.“

„Jo.“ Jenom ta vzpomínka mě skoro rozčílí. „Tehdy to bylo proto, že mi začal říkat, co mám dělat. Jeden kluk z jeho bratrstva mě na jednom večírku balil a Sean rozhodl, že se na mě nikdo už nesmí ani podívat. Začal mi nařizovat, jak se mám oblíkat, pořád mi psal, kde jsem a s kým jsem. Hrozně mě tím dusil.“

Dean obrátí oči v sloup. „Říká holka, co se pak k němu stejně vrátila.“

„Slíbil, že se změní. A to taky udělal. Přestal mě tak omezovat a začal se ke mně chovat moc hezky.“

Nevypadá to, že jsem Deana přesvědčila, ale to je mi fuk. Nelituju toho, že jsem se k Seanovi vrátila. Po dvou a půl letech, které jsem s ním strávila, jsem věděla, že se za to, co mezi námi je, vyplatí bojovat.

„A to nás přivádí k rozchodu číslo čtyři.“ Dean zvědavě nakloní hlavu. „Co se stalo?“

Hruď se mi zachvěje rozpaky. „Už jsem ti to řekla. Hodně jsme se hádali.“

„O čem?“

Slova ze mě začnou padat dřív, než je stihnu zastavit. K sakru. To tu trávu řízl sérem pravdy, nebo co? „Hlavně ohledně promoce a kvůli tomu, co bude po vysoké. Chtěla jsem se přestěhovat do Los Angeles a dát se na hereckou dráhu.“

Nebo do New Yorku… To Deanovi ale neprozradím. Zatím jsem se nerozhodla a Dean je ten poslední, s kým bych chtěla probírat tak vážný krok, který by naprosto změnil směr mojí kariéry. Ten kluk v sobě nemá vážnosti, co by se za nehet vešlo.

„Na začátku našeho vztahu s tím byl Sean smířený, ale teď v létě najednou oznámil, že nechce, abych se dala na herectví. Prohlásil dokonce, že nechce, abych vůbec pracovala.“ Zamračím se. „Vzal si do hlavy, že bude ve Vermontu pracovat pro pojišťovnu svého otce a že ze mě bude spokojená hospodyňka, která na něj bude každý večer čekat s teplou večeří.“

Dean pokrčí rameny. „Být ženou v domácnosti není přece nic špatnýho.“

„To rozhodně není, ale já nechci zůstat v domácnosti,“ prohlásím otráveně. „Už skoro čtyři roky dřu, abych získala titul z herectví, a chci ten titul taky využít. Chci se stát herečkou a nechci, aby mě někdo živil. A on –“ Zarazím se a kousnu se do rtu.

„On co?“

„Nic. Zapomeň na to.“ Vytrhnu mu brko z ruky a zhluboka z něj potáhnu. Až moc zhluboka, protože se šíleně rozkašlu. Do očí mi vhrknou slzy, a když je odeženu, vidím, jak si mě jeho zelené oči obezřetně prohlíží.

„Co udělal?“ zeptá se Dean tiše. „A jak moc si zaslouží zmlátit? S Garrettem ho můžeme trochu pocuchat, ale jestli by si zasloužil zpřelámat kosti, můžeme na něj poštvat Logana.“

„Nikdo nebude nikomu přelamovat kosti. Sean neudělal nic hrozného, není potřeba, abyste ho mlátili. Chci jenom, aby sis teď vzal tenhle pitomej mobil.“ Strčím ho Deanovi do ruky. „Hlavně mi ho tenhle víkend nedávej, jasný? Jenom kdyby volal táta. Nebo Hanna nebo Stella. Anebo Meg nebo… Víš co? Párkrát si ho přes den zkontroluju a ty na mě přitom dohlídneš. Klidně mě plácni přes ruku, kdybych se pokusila napsat Seanovi.“

To Deana zaujme. „Takže teď je ze mě co? Tvůj vztahovej sponzor? Mám dohlídnout na to, abys nepropadla pokušení?“

„Přesně tak. Gratuluju, konečně svůj volný čas využiješ k něčemu smysluplnému,“ odseknu sarkasticky.

Nakloní hlavu. „Co za to?“

„Uspokojení z vědomí, že pomáháš i někomu jinému než sobě?“

„Ne, dík. Co kdybys mi vykouřila? Za to to klidně udělám.“

Ukážu mu prostředník. „O tom si nech zdát.“

„Fajn, tak mi ho jenom vyhoníš.“

„Nebuď vůl. Prosím. Jak jde o Seana, moje vůle mi mává na rozloučenou.“

Jako na zavolanou se mobil v Deanově ruce rozezní. Automaticky se ho pokusím vzít. Rychle o krok ustoupí a podívá se na displej. „Je to od Seana.“ Pobaveně se usměje. „Chybí mu chuť tvých rtů.“

U srdce mě bodne. „Další pravidlo – nesmíš mi říkat, co píše.“

„To je na mě až moc zodpovědnosti, panenko. A já nemám zodpovědnost rád.“

To je šok. „Však ty to zvládneš, panáčku. Věřím ti.“

Dean si naposledy potáhne z brka, zbytek zamáčkne v popelníku a vydá se k proskleným dveřím. Bože, on namyšleně i chodí. A moc mu to přitom sekne. Oči mi bezděčně sjedou na jeho zadek, těsně obepnutý tepláky. Jo, kochám se pohledem na jeho zadek. Je to holt naprosto dokonalý zadek a já jsem žena – jak bych se mohla nepodívat?

„Jdeš na to špatně, víš? Nejlíp se přes někoho přeneseš, když si užiješ s někým jiným. A to co nejdřív.“

Jeho slova mě ze zírání na jeho zadek okamžitě proberou. „Nejsem připravená začít si s jiným.“

„Jasně že seš. Myslím to vážně, zkus to s někým jiným.“ Zvedne ruku. „Hlásím se jako dobrovolník.“

Rozesměju se. „O tom si nech zdát.“

V duchu ale přece jenom nad jeho návrhem uvažuju. Najít si někoho nového není zas tak špatný nápad. Je to jako spadnout z koně – základní rada je, že když spadnete, nejlíp je hned zas na koně nasednout, ne? Možná bych přesně to měla taky udělat, vyskočit zpátky do sedla. Když nic jiného, alespoň na chvíli zapomenu na to, jak moc mě bolí u srdce.

S Deanem to ale rozhodně dělat nebudu. Ne. Raději si najdu sedlo, na kterém se nevozily všechny holky na Briaru.

„Ještě se k tomu vrátíme,“ rozhodne.

„Jestli tím ještě myslíš nikdy, tak jasně, ještě se k tomu vrátíme.“

Dean se zarazí ve dveřích a otočí se. Nasadí svůdný pohled a zelenýma očima mě sjede od hlavy po paty. „Upřímně, čím víc o tom přemýšlím, tím víc se mi zamlouvá nápad, že bych ti s tím pomohl.“ Pohled mu zůstane viset na mojí hrudi. „Moc se mi ten nápad zamlouvá.“

Potlačím zasténání. „Garrett mi slíbil, že mě necháš o víkendu na pokoji.“

„Gar ví moc dobře, že za mě nemá co slibovat,“ odpoví Dean se širokým úsměvem. Potom na mě kývne. „Tak koukneme na ten film, nebo co?“

Jdu za ním dovnitř. Mozek mám zastřený trávou, je to ale docela příjemné. Když se Dean v chodbě zastaví, aby si povytáhl tepláky, které by mu jinak co nevidět spadly z úzkých boků, začnu se najednou chechtat, jako bych v životě nic vtipnějšího neviděla.

Humor ze mě opadne, když se posadíme na pohovku, protože Dean si kecne hned vedle mě, jednu svalnatou paži přehodí kolem mých ramen a přitáhne si mě k sobě. Jako by to byla naprostá normálka.

Zamračím se na něj. „Proč mě objímáš?“

Tváří se jako ztělesněná nevinnost. „Takhle se dívám na filmy.“

„Vážně? Takže se takhle objímáš i s Garrettem, když se spolu díváte na filmy?“

„Přesně tak. A když je na mě hodný, občas mu i strčím ruku do kalhot.“ Druhou rukou mi sjede k pasu legín. „Buď na mě hodná a já ti slibuju, že na tebe budu taky hodný.“

„Cha. Tak to ani náhodou.“ Odstrčím mu ruku, ale přesto ucítím mezi nohama pulzující horkost. Holou hruď má nádhernou, přitahuje mě, prosí moje prsty, abych přejela po pevných svalech. A taky moc dobře voní. Jako oceán. Ne, spíš jako kokos. Jsem až moc zhulená na to, abych tu vůni dokázala přesně určit, ale ne dost na to, abych si nevšimla, jak bláznivě na něj začalo moje tělo reagovat.

Pro boha živého, s mým sexuálním životem to jde asi hodně z kopce, když jsem takhle rozhicovaná jen z přítomnosti Deana Di Laurentise.

„Co jinýho bysme mohli dělat?“ opáčí.

Ukážu na televizi. „Dívat se na film.“

„Mnohem radši bych se díval na tebe.“ Zakývá obočím. „Víš, až tě udělám tak, že budeš křičet mý jméno.“

Tentokrát mi mezi nohama nic nezapulzuje. Z pusy se mi vyvalí neovladatelný smích.

„Ježíši, ty víš, jak chlapovi ranit ego,“ ohradí se uraženě.

Snažím se nadechnout. Jo, jsem zhulená a uvolněná, moje filtry vyhlásily dovolenou, tak si z Deana klidně můžu dělat srandu, jak budu chtít, protože to vždycky můžu svést na trávu. „Promiň, ty mě fakt bavíš.“ Nemůžu se přestat smát. „To ti na tyhle řečičky holky vždycky skočí?“

Naštvaně si odfrkne. „Tak už pusť ten film.“

„Moc ráda.“ Stisknu tlačítko na ovladači a odsunu se na opačný konec gauče, proto je teď mezi námi asi metr místa.

Musím Deanovi uznat, že dobrou půlhodinu mlčí. Soustředěně sleduje dění na obrazovce. Koutkem oka si ale všimnu, že nevydrží ani vteřinu v klidu. Dlouhými prsty si poklepává do stehna. Tu a tam si prohrábne vlasy. Dlouze si povzdechne, zatímco hlavní postavu sledujeme, jak v reálném čase připravuje omeletu.

Když se hrdinka posadí u stolu a tu omeletu začne jíst – v reálném čase – Dean to nevydrží a vybuchne.

„Ten film je strašnej!“ zavrčí. Hlasitě. „Tak. Řek jsem to. Ten film je fakt kurevsky strašnej.“

„Mně se líbí,“ zalžu. Sledovat ten film je stejně zábavné jako dívat se, jak zasychá barva. Ani s trávou to není o nic snesitelnější, nechci ale přiznat, že jsem vybrala špatně. Před klukem jako Dean nesmíte přiznat prohru. A to nikdy. Až do smrti nad vámi bude mít navrch.

„Není možný, aby se ti ten film líbil,“ pochybuje.

„Líbí se mi,“ trvám na svém.

Zírá na mě. Teď se docela hodí moje herecké schopnosti, protože dokážu udržet naprosto nevinný výraz.

„No, mně ne. Ten film je synonymem pro úplně novou úroveň brutality.“

Ochotně mu nabídnu alternativu. „Tak co kdybys šel nahoru a zas si ho vyhonil?“

Sakra. To nebyl dobrý nápad. Do zelených očí se mu znovu vplíží ten svůdný lesk.

Zeširoka se usměje, nakloní se ke mně a nadhodí: „Co kdybys to udělala za mě?“

Ten kluk je nepoučitelný. „Už jsme zase u toho? To nikdy nebereš ne jako odpověď?“

„To slovo neznám. Ještě nikdy mi ho nikdo neřekl.“ Přisune se ke mně, položí dlaň na gauč mezi námi a pomalu látku pohladí. „No tak, co to trochu okořenit? Jsme tu sami… Oba jsme sexy…“

Odfrknu si.

„Bude to zábava. Sex je vždycky zábava.“

„S díky odmítám.“

„Dobře, tak sex ne. Co třeba jenom orál?“

Předstírám, že nad tím uvažuju. „A to myslíš já tobě, nebo ty mně?“

„Já tobě, pak ty mně. Protože tak to chodí.“ Zeširoka se usměje. „Víš jak, kruh života a tak dál.“

To mě už rozesměje. Klidně si o tom klukovi říkejte, co chcete, ale alespoň umí pobavit. „Znovu s díky odmítám.“

„Chceš se líbat?“ zeptá se s nadějí v hlase.

„Ne.“

„Jsem v tom fakt dobrej…“ Nechá ten návrh viset ve vzduchu, jako by mě tím snad mohl přemluvit.

„Cha. Tím jenom říkáš, že dobrej nejsi. Kdykoli kluk řekne, že dobře líbá, stojí ve skutečnosti za prd.“

„Jo? Máš na to nějaký empirický důkaz?“

„Samozřejmě.“ Žádný nemám. A Dean zná slovo empirický? Páni, možná má v té hezké hlavičce přece jenom něco víc než vzduch.

Tváří se, jako by chtěl začít protestovat, v tu chvíli nás však vyruší hlasité vyzvánění jeho telefonu. Zamračím se, když tu melodii poznám.

Muži. Nedokážou obětovat vteřinu svého času, aby dali dolů prkýnko, ale mají dost času, aby si jako vyzvánění nastavili znělku sportovního kanálu ESPN?

Dean se celý rozzáří, když uvidí, kdo mu volá. Okamžitě hovor přijme. „Maxwelli! Jak to šlape?“ Poslouchá, potom po mně střelí očima plnýma naděje. „Chceš jít na párty?“

Zavrtím hlavou.

Člověk na opačném konci drátu si hned nato vyslechne Deanův přehnaně teatrální povzdech. „Sorry, kámo. Nemůžu. Dělám tu jedný holce chůvu –“

Plácnu ho do paže.

„– a jí se moc jít nechce,“ dokončí větu a propálí mě přitom pohledem. Znovu se odmlčí. „Ne, je už dospělá.“

Cože?

„Dělám tu chůvu jedný dospělý holce. Je to kámoška Garovy holky,“ pokračuje Dean, jako bych tu ani nebyla. „Díváme se na film o ženský s rakovinou, je to strašný… Jo, no, rakovina je strašná věc, to jo. Fakt je mi líto všech, který ji mají, ale ten film je vážně děs. Jo… Ne, zápas je až v úterý… Přesně tak… Jo, určitě. Sejdem se u Maloneho. Tak zatím čus.“

Zavěsí a zamračí se na mě. „Moh sem teď být na párty.“

„Nikdo tě nenutí, abys tu se mnou zůstal,“ poznamenám.

„Snažím se být na tebe hodný, když už máš to zlomený srdce a tak. Ale co takhle z tvojí strany trochu vděku? Ale to ty ne. Ani mi nechceš dát pusu.“

Poplácám ho po rameni. „Ach jo, chudáčku. Vsadím se, že každá holka z tvýho seznamu kontaktů by sem moc ráda rychle přicupitala a strčila ti jazyk do krku. Já mám ale svoje zásady.“

„Takže pro tebe nejsem dost dobrej?“ Povytáhne obočí. „Tak abys věděla, tvý kámošce Wellsce se líbilo, když se se mnou líbala.“

Odfrknu si. „Myslíš tu pusu, co ti dala, aby Garrett nepoznal, jak moc se jí líbilo líbat jeho? Jo, vím o tom, hošánku. Políbila tě jenom ze zoufalství.“ I když mi pořád nejde na rozum, že Hanna tohohle kluka vážně políbila. Dean vůbec není její typ.

Na druhou stranu by mě nikdy ani nenapadlo, že její typ bude taková hokejová hvězda jako Garrett Graham, a podívejte se na ně teď. Ti dva jsou pro sebe jako stvoření.

„To nebylo jenom ze zoufalství,“ namítne Dean.

„Jo, jasně, klidně si to dál nalhávej.“

Zadívá se na obrazovku. Hlavní postava si znovu připravuje jídlo. Tentokrát večeři. Ta ženská nějak moc často jí. A tolik přiblížení na škrábání brambor si kameraman mohl odpustit.

„Bože, nejradši bych si hodil mašli.“ Opře se a zaboří obě ruce do vlasů, až je má celé rozcuchané. „Nevydržím už ani vteřinu.“

To ani já, ale jak jsem si ustlala, tak si musím lehnout.

„Víš co?“ pronese. „Kašlem na trávu. Je jediná věc, která z tohohle děsnýho filmu udělá něco stravitelnějšího.“

„Jo? A co?“

Místo odpovědi se zvedne z gauče a zmizí v kuchyni. Nervózně naslouchám, jak otevírá a zas zavírá dvířka skříněk. Uslyším cinkání skleniček, a to už je zpátky. V jedné ruce láhev, v druhé dvě skleničky na panáky.

Dean po mně střelí úsměvem a prohlásí: „Tequila.“

3. kapitola

Allie

Někdo mi buší palicí do hlavy. A ta palice musí být taková ta obří, s jakou se vždycky mydlí kreslené postavy, protože je to strašné. Moc hlasité.

Bože. Mám šílenou kocovinu.

I jen stěží slyšitelné zasténání, které mi unikne ze rtů, mi ve spáncích přivodí další várku agonie. A když se na posteli maličko převalím, zvedne se mi žaludek tak, až mi do očí vhrknou slzy. Prodýchám to. Nádech. Výdech. Potřebuju to potlačit jenom na tak dlouho, abych se dostala do koupelny. Nechci Garrettovi pozvracet čisté povlečení –

Nejsem v Garrettově posteli.

Tenhle fakt mi dojde ve chvíli, kdy uslyším dech. Ne však svoje mělké nádechy, kterými se snažím ovládnout žaludek plný tequily, ale tiché dýchání kluka ležícího vedle mě.

Když zasténám tentokrát, jde to přímo z hlubin mojí duše.

Okamžitě mě zaplaví vzpomínky na uplynulou noc. Ten hrozný film. Panáky tequily. A… to ostatní.

Včera jsem se s Deanem vyspala.

Dvakrát.

Srdce mi buší pořád rychleji, zatímco jenom zírám do stropu. Jsem v Deanově pokoji. Na stolku leží prázdný obal od kondomu. A… jo, jsem nahá.

Možná to byl jenom zlý sen, snaží se mě ujistit tichý hlásek v mojí hlavě.

Zhluboka se nadechnu, seberu odvahu a otočím hlavu. To, co uvidím, mi všechen vzduch z plic sebere.

Nahý Dean leží vedle mě na břiše. Sjedu pohledem na jeho zadek. Nejen proto, že ho má naprosto dokonalý, ale protože ho má celý do krve poškrábaný.

Takhle jsem ho zřídila svými nehty. Zvednu zesláblou ruku a všimnu si, že mám na ukazováku zlomený nehet. Zlomila jsem si nehet, když jsem Deana škrábala po zadku. K tomu určitě došlo dole v přízemí – vzpomínám si, že poprvé jsme zůstali na gauči a on byl nade mnou. Ten narudlý cucflek, který mu naskočil na levém rameni, jsem mu ale udělala až tady v pokoji, kdy jsme si dali druhé kolo. To jsem už byla nahoře já.

„Chci vidět tu tvoji záhadnou ložnici. Chci být první, kdo ji pokřtí.“

V zamlženém mozku se mi ozvěnou nesou moje vlastní slova. Jak se ukázalo, nebyla jsem první, koho si do svého pokoje vzal. Sám mi to řekl. A to nebylo to jediné, co mi včera prozradil. Jo, teď už vím to, co se z něj Hanna snaží dostat víc než rok – proč si Dean nejradši užívá kdekoli kromě svojí vlastní ložnice.

Naneštěstí to není to jediné, co už vím. Vím, jak Dean vypadá nahý. Vím, jaké to je, když do mě proniká. Vím, jaké zvuky vydává při vyvrcholení.

Vím toho až moc.

Hlava mi třeští pořád víc.

Sakra.

Sakra, sakra, sakra, sakra.

Co jsem to proboha udělala? Ještě nikdy jsem se s nikým takhle nezávazně nevyspala. Seznam mých milenců čítá přesně tři jména – na střední jsem měla dva kluky, na vysoké jednoho, a se všemi jsem měla vážný vztah.

Sjedu pohledem zpátky na Deanovo dlouhé, svalnaté tělo. Proč jsem to jenom dovolila? Vždycky poznám, kdy mám dost. Včera večer jsem se neopila do bezvědomí. Neměla jsem potíže s mluvením ani s chůzí a nechovala jsem se jako idiot. Věděla jsem přesně, co dělám, když jsem udělala ten první krok a Deana políbila.

To já udělala první krok.

Co to se mnou je?

Dobře. Dobře. Není to přece konec světa. Bříšky prstů si promasíruju tepající spánky a přinutím se ignorovat spícího muže, který leží vedle mě. O nic nejde. Byl to jen sex na jednu noc. Nikdo neumřel. Klidně toho teď můžu litovat – a to hodně – ale lítost je pro padavky, jak říkává můj táta. Pouč se ze svých chyb a jdi dál.

Přesně to teď musím udělat. Jít dál. Nebo ne, spíš jenom jít. Pryč. Vyplížit se z téhle postele, dát si dlouhou sprchu a předstírat, že se uplynulá noc vůbec nestala.

Vyzbrojena plánem opatrně vyklouznu zpod přikrývky, kterou mám přes sebe přehozenou jen tak ledabyle. Postel zaskřípe. Ztuhnu a poplašeně hodím okem po Deanovi.

Spí jak zařezaný.

Dobře. Zhluboka se nadechnu a přehodím nohy přes okraj matrace. Když mi chodidla dopadnou na zem, Dean se pohne. Napůl zasténá, napůl vydechne. Potom se převalí a, bože můj, spatřím jeho penis.

Do tváří mi stoupne horkost, zatímco dál zírám na jeho výbavu. I ochablý je působivý. Nepřeháněl – vážně má skvělý penis.

A jestli mě paměť neklame, v noci jsem mu na něj pěla sáhodlouhé ódy.

Zrudnu ještě víc, když si vzpomenu na všechno, co jsem mu řekla. Na všechno, co jsem mu dělala.

Z hrdla se mi vydere tiché zasténání. Tak jo, toho vzpomínání bylo už dost. Potřebuju odtud hodně rychle vypadnout. Ne, nejdřív potřebuju najít svůj mobil.

Rozhlížím se po pokoji, dokud neuvidím Deanovy tepláky. Po prvním kole na gauči si je oblékl a jsem si docela jistá, že mobil najdu v jejich kapse. Moje oblečení tu nikde není – naposledy jsem ho viděla na podlaze v obýváku. Což mi přivodí další záchvat paniky, protože to znamená, že když se Tucker vrátil v noci domů, musel si toho všimnout. Sakra. A určitě nás i slyšel, protože bůh ví, že jsem se nijak neovládala, když si Dean hrál jazykem mezi mýma –

Ne, na to teď radši nemysli.

Zalovím v kapse jeho tepláků. Jo, je tu. Díkybohu.

Vyťukám heslo. Ze všech směrů se na mě navalí vlna provinilosti, když uvidím všechny ty zprávy, které mi Sean poslal.

Bože. Kdyby jenom věděl, co jsem dělala, když mi ty textovky plné láskyplných vyznání posílal. Ne že bych mu dlužila nějaké vysvětlení. Rozešli jsme se. A rozejití taky zůstaneme. Stejně se ale cítím hrozně, že jsem spala s někým jiným, zatímco Sean byl doma a zoufale se mě snažil získat zpátky.

A ne jen tak s ledajakým jiným. Spala jsem s Deanem. S Deanem, který si to měl co nevidět rozdat ve třech, když jsem se tu objevila. S Deanem, který spí se vším, co dýchá. S Deanem, který –

„Podej mi to, panenko.“

Jeho hlas mě vyleká, až vyjeknu. Otočím se k posteli, na které si Dean právě sedá. Jednou rukou si prohrábne spánkem rozcuchané vlasy. Ospale ale nevypadá ani nezní. Zelené oči má pozorné a jeho nahé tělo se… mění.

Cítím, jak rudnu, když vidím, že zase tvrdne, proto pohled rychle sklopím k zemi. „Mohl by ses, prosím tě, zakrýt?“

„To jsi v noci neříkala…“

Jeho pobavený tón mě naštve. „O tom, co se tu v noci dělo, nikdy mluvit nebudeme, jasný? Nikdy.“

Zatváří se ještě pobaveněji. „Klídek, byl to jenom sex.“ Ani se nepohne, aby se zakryl. Místo toho si protáhne obě paže nad hlavou a tím přitáhne moji pozornost ke svým napnutým svalům. A k zápěstím. Má kolem nich červené podlitiny…

Protože jsem ho v noci přivázala k posteli.

Dobrý bože.

Když uvidí, kam se mi zatoulal pohled, povytáhne koutky rtů. „Pravda, bylo to o něco zvrhlejší, než jsem si představoval,“ pokračuje a mrkne na mě, „ale vůbec si nestěžuju.“

Zabte mě. A hned.

Je mi strašně trapně. Rychle popadnu první kus oblečení, který mi přistane pod rukou – černé triko s výstřihem do V – a přetáhnu si ho přes hlavu. Okamžitě mě ovane povědomá vůně. Kořeněná a mužná. Stejnou vůni jsem cítila v noci, když jsem rty přejížděla po Deanově nahé hrudi. Když jsem zabořila tvář do jeho krku a vsála mezi rty jeho kůži, jako by to bylo lízátko. Jo, na hrdle má další cucflek. Fakt jsem se s tím klukem nechala unést.

„Nebudeme o tom mluvit,“ ucedím skrz zaťaté zuby. „Stalo se to, bylo to fajn a už se o tom nikdy nezmíníme.“

„Bylo to fajn?“ Dean se samolibým úšklebkem sjede rukou po nahé hrudi, jeho dlouhé prsty se zastaví těsně nad hlavičkou vzrušeného penisu. „Bylo to víc než fajn a ty to víš.“

„Mohl by ses, prosím, vážně moc prosím, obléknout?“ žadoním.

„Ne. Máš moje triko.“ Povytáhne obočí. „Co kdyby sis ho sundala a hodila mi ho?“

Ani omylem. Ten kluk už mě nikdy nahou neuvidí.

Protože se jeho trika vzdát nechci, udělám to, co jsem měla v plánu už předtím, a otočím se k němu zády, abych si pročetla zprávy. Textovky od Seana ani neotevřu a rovnou přejdu ke vzkazům od kamarádek. Jeden mi poslala Hanna, ptá se, jakou jsem měla noc, a v dalším mi Megan navrhuje, jestli bych zašla na snídani.

Rychle Meg odpovím rozhodným ANO a zeptám se, jestli by mě mohla vyzvednout u Garretta. Zrovna se na displeji objeví bublina s třemi tečkami, která značí, že mi píše odpověď, když mi Dean mobil z ruky vytrhne.

„Hele!“ vyjeknu a škubnu sebou, když zjistím, že mi Dean stojí za zády. Bože, ten kluk je snad úplný ninja.

„Teď o tom rozhoduju já, nebo jsi snad zapomněla?“ dobírá si mě, zatímco drží mobil mimo můj dosah. „Jako tvůj sponzor ti radím, abys ignorovala –,“ podívá se na displej, „těch devět esemesek od svýho bývalýho. Nečti je, není to dobrý nápad.“

V tom má pravdu. Jenže ať se mezi námi stalo v noci cokoli, Dean mi teď nemá co radit.

„Zvládnu to,“ zamumlám. „Nepotřebuju, abys mi pomáhal.“

Nasadí ten svůj škádlivý tón. „To jsi v noci neříkala. Tenhle víkend zůstane tvůj mobil u mě, Alličko kočičko. A žádný odmlouvání.“

Alličko kočičko? No potěš koště. On mi dal přezdívku.

„Mám se sejít s kamarádkou,“ namítnu upjatě. „Takže mobil musím mít, jasný? Navíc už tě za sponzora nepotřebuju. Po snídani se vrátím na kolej.“

Zamračí se. „Chtělas tu zůstat celý víkend.“

„Ale už nechci.“

Pokusím se mu telefon vytrhnout. Znovu ho ode mě odtáhne. „Protože jsme si spolu zašukali?“

Tváře mi zahoří. „Čemu na větě: ‚O tom, co se tu v noci dělo, nikdy mluvit nebudeme,‘ jsi nerozuměl?“

„To jsou kecy. Nemůžeš odejít jenom proto, že jsme se ožrali a párkrát si to rozdali. Přeháníš to.“

Zhluboka se nadechnu. „Můžeme už o tom, prosím, nemluvit?“

„Zlato, myslíš, že mě baví o tom mluvit? Radši bych se vyválel v rozbitým skle, než o tom s holkou ráno mluvil. Kdybys byla kterákoli jiná, řekl bych, ať na to zapomenem, ale ty jsi Wellsčina nejlepší kamarádka, takže si o tom musíme promluvit.“ Najednou zakleje. „Do prdele, Wellska mě zabije.“

Do prdele je přesný. Jestli Hanna zjistí, že jsem se vyspala s Deanem, neodpustí si přednášku. Možná jí o tom, co se tu v noci dělo, jednou povím, za pár dní, za týden – nejlíp za deset let –, ale právě teď bych na to nejradši zapomněla. Což znamená, že to musím před svojí nejlepší kamarádkou tajit co možná nejdýl.

„Nezabije tě, protože jí to neřekneme,“ ujistím ho odhodlaně. „Myslím to vážně, musí to zůstat jenom mezi námi.“

„Souhlas.“

„A nesmíš tohle téma už nikdy otevřít. Pokud jde o mě, nestalo se to.“

Samolibě se na mě zakření. „Jen si nemysli, panenko. Teď, když jsi ochutnala, už na to nepřestaneš myslet.“ Aby přidal na důrazu, popadne se za napůl ochablý penis a pomalu si po něm sjede rukou.

Tělem mi okamžitě projede záblesk horkosti.

Bože. Pitomý Dean a ten jeho pitomý boží penis.

„Už jsem na to dávno zapomněla,“ zalžu. V hlavě se mi ale vyrojí tolik vzpomínek, až mám chuť začít otráveně řvát.

„Takhle se mi líbíš…“

„Ha, takže to přiznáváš – líbím se ti,“ protáhne.

Usměju se, když se mu zadívám na znehybněná zápěstí. „Řekla jsem, že se mi líbíš takhle.“ Svými ústy pomalu sjedu ke vzrušenému penisu. „Když jsi mi vydaný na milost…“

Bože můj. Tváře mi znovu hoří. Sean se nikdy moc nadšeně netvářil, kdykoli jsem chtěla náš sexuální život trochu okořenit. Musela jsem ho přemlouvat a prosit, abychom vyzkoušeli cokoli peprnějšího, co mě zrovna zaujalo.

Dean při našich hrátkách ani nemrkl.

„Potřebuješ připomenout, jak příjemný to bylo?“ Škádlivě nakloní hlavu, v ruce pořád svírá svoje pohlaví.

„Ne. Potřebuju, abys sakra dospěl,“ vybuchnu. Pomalu s ním ztrácím trpělivost a taky začínám být naštvaná sama na sebe, proto se přestávám ovládat. „Mám kocovinu, je mi vážně trapně a vůbec nepomáhá, že mi v tý minulý noci mácháš čumák, jasný?“

Zvážní. „Kurva.“ Odkašle si, pustí penis a rychle zvedne tepláky. „Promiň, nechtěl jsem, aby ses cítila nepříjemně.“ Obleče si kalhoty. „A nemáš důvod cítit se trapně. Jsme oba dospělí. Pobavili jsme se a párkrát se navzájem udělali. O nic nejde. Jestli si ale přeješ, abych o tom už nikdy nemluvil, máš to mít.“

Roztřeseně se nadechnu. „Děkuju.“

Dean se na mě upřeně zadívá. „Takže všechno v pohodě?“

Silou vůle přikývnu. Hlava mi pořád třeští, ale zesláblá a roztřesená nejsem z kocoviny. Může za to fakt, že jsem udělala něco, co mi vůbec není vlastní. Může za to to strašné vědomí, že jsem se vyspala s někým jiným ani ne dvacet čtyři hodin potom, co jsem se rozešla se Seanem. Taková nejsem, sakra.

„Určitě?“ ujišťuje se.

Přinutím se promluvit. „Jo, jsme v pohodě, Deane.“ Telefon mi zabzučí. Přečtu si zprávu od Meg, která píše, že je pět minut odtud. „Musím se oblíknout. Za chvíli je tu Megan.“ Kousnu se do rtu, když mě něco napadne. „Kruci, oblečení mám dole. Tucker…“

Když se odmlčím, Dean dojde k oknu a vykoukne ven. „Není tu – Loganova dodávka je pryč. Pochybuju, že se v noci vrátil.“

Uleví se mi, ale taky se trochu naštvu. Kde byl včera Tucker, když jsem ho potřebovala? Kdyby byl doma, nejspíš bych u Deana v posteli neskončila. Nebo bych se možná vyspala s Tuckerem, který je upřímně řečeno ten nejrajcovnější zrzek, jakého znám. Taky je mnohem klidnější než jeho spolubydlící a moc o sobě nemluví, ale z toho, co jsem pochytila, vím, že je chytrý, zdvořilý a je na něj taky moc příjemný pohled.

Když tak nad tím přemýšlím, sex s Tuckem by byl mnohem lepší nápad než s Deanem.

„Zajdu se dolů oblíknout,“ prohlásím rozpačitě.

Zavolá za mnou: „Jak Wellsce vysvětlíš, že jsi tu nezůstala do neděle večer? Je ti snad jasný, že se na to zeptá.“

Sakra, má pravdu. „Povím jí, že už jsem se nechtěla dál schovávat jako malá holka a že se chci s tím rozchodem vypořádat doma.“

Na půl cesty ke dveřím mě zastaví jeho hlas. „Allie?“

„Jo?“ Otočím se.

Zamračeně mě sleduje zelenýma očima. „Určitě jsi v pohodě?“

Ne, to nejsem. „Jo, dobrý,“ zalžu a potom už z ložnice vypadnu.

Cesta domů po noci strávené v posteli někoho jiného je vždycky dost trapná. Na té mojí dnešní je dobré alespoň to, že mě při tom nikdo nevidí.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Skóre.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.