Ktože je tá, čo vychádza sťa zornica,
krásna ako mesiac, jasná ako slnko,

strašná jak šíky pod zástavami?

Pies 6,10

Zázrak Božej všemohúcnosti a nevyčerpateľný zdroj milosti.

Životopis Panny a Matky Božej Márie, našej Kráľovnej a Panej,

najsvätejšej Uzmierovateľky za Evino previnenie

a Sprostredkovateľky milostí, ktorý podľa zjavení

a pod vedením samotnej Panny Márie

napísala Božia služobnica sestra Mária od Ježiša z Agredy,

predstavená Kláštora Nepoškvrneného počatia,

Rádu svätého Františka Serafínskeho v meste Agreda

v provincii Burgos v Španielsku, na nové poučenie sveta,

na posilnenie Katolíckej cirkvi a na povzbudenie ľudstva.

Podľa pôvodného autorizovaného španielskeho vydania do anglického jazyka preložil Fiscar Marison (rev. George J. Blatter) a podľa tohto cirkevne schváleného anglického vydania do českého jazyka preložil Jan Cyril Řeřucha

v mariánskom roku 1954.

Z českého prekladu z roku 1954, ktorý v roku 2018 upravil Josef Tuček,

do slovenského jazyka preložila Silvia Koscelanská-Hajdučeková v roku 2022.

Vydal: © Zachej.sk, 2022

Grafika: © bookwork.sk

Kniha prešla jazykovou korektúrou.

ISBN: 978-80-8211-573-7 ePub

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v akejkoľvek podobe alebo akýmkoľvek spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami alebo iným spôsobom) bez súhlasu vlastníka autorských práv.

IMPRIMATUR

PRE PRVÉ ANGLICKÉ VYDANIE

Rome City, Ind., 24. august 1912

Dôstojnému pánovi Georgeovi J. Blatterovi

Drahý dôstojný pán:

Dávam Vám svoje schválenie anglického prekladu diela „Ciudad de Dios“.

S prianím hojného požehnania zostávam Váš v Kristu:

†H. J. Alerding, biskup z Fort Wayne

ODPORÚČANIE

DRUHÉHO ANGLICKÉHO VYDANIA

Santa Fé, New Mexico, 9. január 1949

S najväčšou ochotou dávam dnes svoje odporúčanie novému vydaniu diela „The City of God“ od sestry Márie od Ježiša, ktoré sa opätovne uskutoční bez zmien, podľa pôvodného autorizovaného vydania zo španielskeho jazyka z roku 1902, a ktoré už bolo schválené Jeho Excelenciou H. J. Alerdingom, biskupom vo Fort Wayne.

†Edwin V. Byrne, D.D., arcibiskup v Santa Fé

PREHLÁSENIE

Majúc v poslušnej úcte dekréty pápeža Urbana VIII. i všetkých pápežov, prehlasujeme, že v celku aj v jednotlivostiach týkajúcich sa zjavení, zázrakov a pod. podrobujeme sa bezvýhradne súdu svätej Rímskokatolíckej cirkvi.

IMPRIMATUR

PRE ČESKÉ VYDANIE MESTA BOŽIEHO

NIHIL OBSTAT: Rev. Martin Horak O.S.B.

censor deputatus

IMPRIMI POTEST: † Rt. Rev. Ambrose L. Ondrak O.S.B.

St. Procopius Abbey, Lisle, Illinois

IMPRIMATUR: † Albert Cardinal Meyer,

Archbishop of Chicago

Chicago, Illinois, 17. január 1961

ZVLÁŠTNE UPOZORNENIE PRE ČITATEĽOV

ZJAVENIE

Čokoľvek by sa podstatne líšilo od učenia Katolíckej cirkvi, nie je žiadna osoba oprávnená vyučovať ani veriť, a to za akýchkoľvek okolností. Navyše aj základné pravdy môžu byť vyučované a vykladané iba v schválenom zmysle a duchu, alebo aspoň nie zakázanom Cirkvou. To ihneď poukazuje na postoj, ktorý k súkromným zjaveniam, či už pochádzajúcim z neba, alebo vzniknutým na základe iba ľudskej alebo diabolskej halucinácie, zaujíma Božia Cirkev.

Niet pochýb, že Boh môže a že i zjavuje vyvoleným dušiam skryté veci, ktoré dopĺňajú, čo prostredníctvom verejnej služby učí jeho Cirkev. Prijatou pravdou tiež je, že Boh niekedy zjavuje svojim priateľom pravdy s výslovným zámerom, aby toto zvláštne poznanie odovzdali ostatným, dobre disponovaným osobám prirodzeným a ľudským spôsobom, v závislosti na ich schopnosti tieto pravdy prijať. Takéto posolstvá vybavuje dostatkom dôkazov, uspokojujúcich všetky požiadavky obozretnej a dobre založenej ľudskej viery. Z toho prirodzene vyplýva, že v prípadoch, keď sú súkromné zjavenia doplnené dôkazmi ich nebeského pôvodu, bude Boha tešiť racionálna a milujúca viera a že nebude uspokojený úskočnou a zatvrdnutou nevierou v takto súkromne zjavené skutočnosti alebo pravdy. V prípadoch, keď sú vonkajšie dôkazy nedostatočné, alebo kedykoľvek svätá Cirkev vyjadrí priamy alebo nepriamy nesúhlas, by viera v takéto súkromné zjavenia bola nielen pochabá, ale jednoznačne nesprávna.

ÚPLNÉ SCHVÁLENIE

Cirkev doposiaľ neudelila verejné a úplné schválenie súkromným zjaveniam akéhokoľvek druhu a ani to nikdy neurobí, pretože by sa tak tieto zjavenia stali faktickým dodatkom k pokladu viery, ktorý nám zanechal Ježiš Kristus. Ale potichu a nepriamo schválila mnoho súkromných zjavení a medzi nimi i spisy Márie z Agredy. Mohla tak spraviť preto, že neexistuje žiadny spis tohto druhu, ktorý by podával spoľahlivejšie ľudské dôkazy božského pôvodu než „Ciudad de Dios“ ctihodnej Božej služobnice Márie z Agredy.

Existencia Biblie odôvodňuje otázku, či neexistujú aj iné knihy, ktoré boli spísané pod nadprirodzeným vedením, aj keď samozrejme vieme, že žiadna z nich nemôže byť taká významná a autentická ako Biblia, pretože tá bola daná ľudstvu ako záznam verejného Božieho zjavenia pre všetky etapy jeho vývoja až do konca vekov.

NESMIERNY PRIESTOR NEZNÁMEHO

Evidentne však existuje rozsiahla oblasť právd ležiacich za hranicami prirodzeného ľudského poznania, ktoré nie sú v Biblii zaznamenané. Možno si poviete, že v pravom náboženstve je obsiahnuté všetko. A samozrejme máte pravdu. Učenie a služba osôb  na to povolaných, prax a príklad osôb vynikajúcich v kresťanských cnostiach a spisy obsahujúce najvyššie pravdy sú obvyklými prostriedkami pre šírenie pravdy a vedenie ľudí k naplneniu ich dôležitého údelu. Okrem toho všetkého však dejiny ukazujú, že Boh pri zvláštnych príležitostiach udeľuje svojim priateľom vyššie nazeranie nadprirodzených právd a skutočností, ktoré, pokiaľ sú z jeho príkazu zaznamenané písomnou formou, on sám určil ako zdroj vyššieho poznania a právom si zaslúžia byť uznané ako súkromné zjavenia.

PRÍZNAKY KLAMU

Uplynulé časy nie sú chudobné na spisy, ktoré o sebe tvrdia, že sú vytvorené na základe Božieho zjavenia alebo vnuknutia. Mnohé z nich nie sú ničím iným než podvodom, ktorý vykazuje známky vedomej alebo nevedomej fantázie. Obyčajne obsahujú prvky pôsobenia a poznania nadľudských síl a súčasne sa v ich autorstve a smerovaní neobjavuje nič božské ani dobročinné, čo svedčí nielen o ľudskom zlyhaní, ale i o zlovestnom a zradnom vplyve zlých duchov, ktorý často nájde cestu do podobných diel. Starodávne čarodejníctvo a mágia spolu s moderným špiritizmom majú svoje korene práve v tomto druhu nadprirodzených posolstiev.

JE NUTNÉ STAROSTLIVÉ SKÚMANIE

Bolo by nanajvýš pochabé nepožadovať dôkladné vyšetrovanie všetkého, čo je predkladané ako súkromné zjavenie. Našťastie je možné uskutočniť bezpečnú a spoľahlivú skúšku. Všetko, čo je nutné urobiť, je preveriť charakter a pohnútky spisovateľa a dôsledky a smerovanie jeho spisov. Mohamed sa ukázal byť epileptickým dobro- druhom a jeho Korán, ktorý je paródiou židovstva i kresťanstva, sa na civilizácii usadil ako gangréna. Z Josepha Smitha a jeho spoločníkov sa vykľuli spurní buriči a vrahovia, ktorých kniha o mormónstve je smiešnou napodobeninou a východiskom pre fanatickú a bigamistickú technokraciu. Fakír John Alexander Dowie, ktorý sa vydával za proroka, skončil ako šialenec v zbankrotovanom Sione, aj keď svojim príbuzným zanechal milióny. Šarlatánka Mary Baker Eddyová bláznivo zlátala útržky z Biblie s kusmi budhizmu, brahmanizmu a jasnovidectva a tento zmätočný zlepenec odovzdávala mnohým a mnohým oklamaným nasledovníkom, ktorí očakávajú, že im ich falošná veda zaistí trvalý život alebo vzkriesenie z mŕtvych.

Je azda ťažké odhaliť podvod v zjaveniach tohto druhu? A predsa si takíto ľudia robia nárok na dar Božieho zjavenia a často si prisvojujú state, ktoré svedčia o zdroji poznatkov a klamu nie ľudského pôvodu. Desivé prejavy špiritizmu a ohromujúce udalosti, o ktorých informujú médiá, nie sú ničím iným než výkonmi obratných rúk alebo zmyslovou ilúziou. Niektoré z nich sa však nedajú vysvetliť, iba keď pripustíme možnosť zásahov temného duchovného sveta.

INÝ ARGUMENT PRE SÚKROMNÉ ZJAVENIA

Nebolo by absurdné pripúšťať možnosť kontaktu so zlými duchmi alebo dušami zomrelých, zatratenými a inými (pričom ju nevylučuje žiaden rozumný človek), a popierať možnosť kontaktu s dobrými duchmi alebo dušami u Boha? Kto by chcel umenšovať Božiu moc týmto spôsobom? Tvrdiť, že všetok kontakt s Bohom a dobrými duchmi je bežne sprostredkovaný verejnou službou pravého náboženstva, je obmedzujúce a nie celkom pravdivé. Svätý Pavol videl veci, o ktorých sa neodvážil hovoriť, hoci ochotne písal o iných svojich zjaveniach.

Učenie o Nepoškvrnenom počatí a o neomylnosti bolo súkromne zjavené mnohokrát predtým, než bolo oficiálne sformulované a prijaté ako pravda osobne pochopená všetkými rozumnými ľuďmi. Kto bol pred zadefinovaním tohto učenia múdrejší a prezieravejší? Ľudia, čo odmietali uveriť pravdám, ktoré boli zjavené súkromne, alebo takí, ktorí príslušné zjavenia skúmali a zistili, že sú z ľudského pohľadu dôveryhodné, že nie sú v rozpore s učením pravého náboženstva, a jednoducho ho prijali ako pravdu zjavenú Bohom? Povedal by som, že tí druhí sa ukázali byť vo svojej dobe a vo svojej viere omnoho viac osvietení než tí prví, ktorí zotrvávali vo svojej vyberavej nedôvere k súkromným zjaveniam.

INÝ ARGUMENT PRE SÚKROMNÉ ZJAVENIA

Pokiaľ zistíme, že autor údajného súkromného zjavenia bol verným stúpencom jediného pravého náboženstva založeného Bohom, že viedol dobrý a bezúhonný život, že jeho spisy nie sú v rozpore s Bibliou ani verejným učením pravej Cirkvi, že nebol ovládaný motívmi sebeckého zisku ani túžbou po peniazoch a inom majetku, že jeho spisy vyzývajú na praktizovanie dokonalosti ako autora, tak aj čitateľov, že Cirkev ich verejne neodsúdila, potom určite, pokiaľ zaznamenané poznatky predpokladajú nadprirodzené vnuknutie alebo priamu komunikáciu s vyšším svetom, nie je dôvod tieto spisy ihneď odmietať ako podvodné. Pri dôkladnejšom prešetrení sa potom už dostatočne presvedčíme, že ide o súkromné zjavenia. Ale ako dobre vieme, náš súhlas nemôže byť ničím viac ako ľudskou dôverou, teda nie dôverou na úrovni viery, ktorá je vyžadovaná Svätým písmom. Kedykoľvek sa takéto spisy dožadujú absolútnej viery, je jasné, že nejde o zjavenia a mali by byť okamžite odmietnuté ako falošné.

MÁRIA Z AGREDY

Mária bola dcérou Františka a Kataríny z Aranu. Narodila sa 2. apríla 1602 v malom meste Agreda neďaleko Tarazony v Španielsku. V roku 1617 založila s matkou Kláštor Nepoškvrneného počatia Panny Márie Rádu bosých františkánok v Agrede, kam obe vstúpili v januári 1618, a po roku zložila rehoľné sľuby. V roku 1627 bola proti svojej vôli zvolená za predstavenú kláštora a s krátkou prestávkou ju každé tri roky znovu zvolili, takže v úrade zostala až do svojej smrti v roku 1665.

Povesť o jej múdrosti a prezieravosti, a to nielen pri správe kláštora, ale aj v iných záležitostiach, sa rýchlo rozšírila za múry kláštora a aj ľudia z najvyšších kruhov štátu a Cirkvi vyhľadávali jej radu v dôležitých veciach. Kráľ Filip IV. ju niekoľkokrát navštívil v jej kláštore a mnoho rokov si s ňou písal listy o záležitostiach kráľovstva.

Nemenej ju však preslávili vznešené cnosti jej života, ktorý bol v mnohých ohľadoch vernou kópiou života svätého Františka. Zázrak bilokácie (prítomnosť na dvoch miestach súčasne) bol v jej prípade oveľa zvláštnejší a trval omnoho dlhšie než u ktoréhokoľvek iného svätca či svätice. Jej zdravý rozum, pravdivosť, úprimnosť, pokora a nesebecká láska k Bohu a ľuďom ju v neobyčajnej miere urobili schopnou odovzdávať Božie zjavenia ľuďom.

ČO JU PRINÚTILO, ABY PÍSALA?

Pri každom spise, ktorý sa odvoláva na súkromné zjavenie, musia byť starostlivo skúmané pisateľove pohnútky. Pokiaľ vyjde najavo, že sa pisateľ dal do práce z vlastnej vôle, so sebeckými úmyslami, kvôli finančnému alebo inému prospechu, so sklonom k výnimočnosti v náboženskom učení alebo praxi, ktoré nie sú ukotvené v zjavených pravdách, alebo že k písaniu došlo bez vedomia oprávnených nadriadených či konzultácie s nimi, mali by byť takéto spisy odmietnuté ako falošné. Boh s takýmto zámerom alebo za takýchto okolností nič nezjavuje, ale ponecháva prirodzený priebeh ľudskému zlyhaniu a zákerným a neblahým vplyvom pekla. Nič z toho sa však neobjavuje v spisoch Márie z Agredy. Aj keď bola vnútorne i zvonka vyzvaná na spísanie skutočností zo života Bohorodičky, bránila sa tomu dvanásť rokov, až kým ju nakoniec neprinútil výslovný príkaz jej nadriadených. Tento životopis začala napriek svojej nevôli spisovať v roku 1637 a dokončila ho v roku 1645, pričom neustále prosila, aby bola zbavená svojej úlohy, ktorej sa necítila byť hodná. Ale sotva naliehanie predstavených ochablo a nesprávny úsudok hosťujúceho spovedníka poskytol Márii dôveryhodnú zámienku, všetky spisy spálila, čím zničila svoju dlhoročnú prácu. Keď sa o tom dozvedeli vyššie autority a trvali na opätovnom spísaní všetkého, čo jej bolo nadprirodzeným spôsobom zjavené, opäť sa jej to darilo desať rokov odkladať. Až pod najprísnejším príkazom poslušnosti a hrozbou pokarhania konečne v roku 1655 začala pracovať na rukopise, ktorý dohotovila v roku 1665 a ktorý je dodnes uložený v kláštore v Agrede.

PREČO BOLO ZJAVENIE DANÉ ŽENE?

Pamätajme na to, že Božia všemohúcnosť nie je odkázaná na žiadny zvláštny nástroj a že Boh dokáže tvoriť z ničoho, veď aj v prípade proroka Baláma využil na zjavenie nielen tohto zlého muža, ale i jeho oslicu. Pri súkromných zjaveniach sa ukazuje, že Boh dáva prednosť ženám, kým mužov si vybral na zjavovanie dôležitých verejných právd Biblie a na verejnú výuku. Aspoň väčšina známych sú- kromných zjavení bolo odovzdaných ženám nového zákona a nie mužom, z čoho môžeme vyvodiť, že ženy sú na túto úlohu spôsobilejšie. Pravdou je, že služba posla nevyžaduje žiadne zvláštne vzdelanie ani hlboký prirodzený vhľad. Tieto vlastnosti by totiž mohli viesť k prekrúcaniu alebo zužovaniu zjavovaných správ do obyčajných ľudských pomerov, zatiaľ čo súkromné zjavenia sa využívajú práve na oznamovanie právd, ktoré prevyšujú prirodzené poznanie a chápanie. Pokora, veľká zbožnosť a láska spolu s hlbokou vierou sú vlastnosti zvláštnych Božích poslov, a keďže ženy k týmto cnostiam inklinujú spravidla viac než muži, nemajú taký sklon redukovať Božie posolstvo svojimi prirodzenými schopnosťami a chápaním. Výberom žien na svoje zvláštne zjavenie nám Boh dáva od samého začiatku na vedomie, že to, čo si praje zjaviť, presahuje prirodzené schopnosti vnímania a myslenia, tak u mužov, ako u žien.

AKO BOLO „MESTO BOŽIE“ PRIJATÉ?

Hneď ako „Mesto Božie“ vyšlo v tlači, vítali ho a chválili ako vynikajúce dielo. S nie menším nadšením boli v takmer všetkých európskych krajinách prijaté jeho preklady. Toto dielo si okamžite vyslúžilo uznanie a kladné hodnotenie ordinárov, univerzít i učených a významných mužov kresťanského sveta. Nejestvuje snáď kniha, ktorá by bola tak dôsledne skúmaná cirkevnými aj občianskymi autoritami a následne tak prozreteľne schválená ako „Mesto Božie“.

Z nariadenia pápežov Inocenta XI., Alexandra VIII., Klementa IX., Benedikta XIII. a Benedikta XIV. bolo dielo vždy znova podrobené najdôkladnejšej kontrole a opakovane vyhlásené za vierohodné, za vhodné na zbožné čítanie a za vyhovujúce. Už len zaznamenanie všetkých pochvál a odporúčaní chýrneho „Mesta Božieho“, ktorého autorke bol udelený titul „ctihodná“, by stačilo na jednu veľkú knihu.

OPOZÍCIA

Pretože „Mesto Božie“ tak energicky vyzdvihuje výsady Matky Božej a autoritu pápežov, nebolo možné očakávať, že by uniklo zlomyseľným ohováraniam a úkladom tých, ktorí boli poškvrnení jansenizmom a galikanizmom. V čase prvého vydania „Mesta Božieho“ vo francúzštine, okolo roku 1678, sa mnoho členov parížskej Sorbonny tajne alebo otvorene hlásilo k týmto sektám. Nepresný preklad  s veľkým počtom interpolácií a nesprávnych interpretácií originálu sa pre Dr. Louisa Eliasa Du Pina a Dr. Hideouxa zo Sorbonny stal východiskom pre jedovaté výpady. Pápež Klement XI. označil Dr. Du Pina za „muža zhubného učenia“ a Hideoux sa ukázal byť zúrivým a fanatickým jansenistom, prečo aj bol vylúčený z Cirkvi ako heretik. Keď sa týmto a iným členom Sorbonny podarilo získať priazeň galikánskych príslušníkov dvora a cirkevných hodnostárov, ako v Ríme, tak i v Paríži, vymohli nelegálny zákaz spisu „Mesto Božie“, ktorý sa objavil v aktoch Kongregácie posvätných obradov. Po odhalení tohto skutku sa však nenašiel nikto, kto by si trúfal byť jeho garantom, a pápež Inocent XI. hneď 9. novembra 1681 zákaz zrušil a jednoznačne vyhlásil, že spis „Mesto Božie“ môže byť voľne šírený medzi duchovenstvom a laikmi. Samotná skutočnosť, že zákaz nevydala komisia Indexu, ale odbor, ktorý sa nezaoberal skúmaním kníh, svedčí o tom, že sú zaň zodpovedné galikánske intrigy, ktoré sa skryto rozšírili až do vysokých kruhov v Ríme a medzi spravodlivo zmýšľajúcich. Tento sektársky útok je zároveň presvedčivým argumentom pre dokonalosť a pravovernosť učenia obsiahnutého v zjaveniach Márie z Agredy.

Sviatok Zvestovania, 1912

Fiscar Marison, South Chicago

SCHVÁLENIE

Prvým pápežom, ktorý venoval sústredenú pozornosť dielu „Ciudad de Dios“, bol pápež Inocent XI. 3. júla 1686 ako reakciu na celú škálu búrlivých útokov a nástrah zo strany niektorých členov Sorbonny, o ktorých bolo známe, že sú jansenisti, vydal mimoriadny list, ktorým povolil vydávanie a čítanie „Ciudad de Dios“.

Podobné prehlásenie vydali niektorí pápeži aj neskôr. Boli to: Alexander VIII., Klement XI. a Benedikt XIII. Na tieto prehlásenia neskôr nadviazali dva dekréty vydané Kongregáciou posvätných obradov a schválené pápežmi Benediktom XIV. a Klementom XIV. Tým bola potvrdená pravosť a vierohodnosť diela „Ciudad de Dios“, ako ho rozpovedala a napísala ctihodná Božia služobnica Mária od Ježiša.

Vynikajúci pápež Benedikt XIII., keď bol arcibiskupom v Benevente, odkazoval na tieto zjavenia vo svojich kázňach o blahoslavenej Panne Márii. Dňa 26. septembra 1713 biskup v Seste v Taliansku podal námietku proti publikácii „Mesto Božie“, ale odpovedali mu, aby sa tejto aktivity vzdal, pretože je v rozpore s rozhodnutím pápeža Inocenta platným pre celú Cirkev.

Proces blahorečenia Márie z Agredy bol vo veľkom podporený španielskymi biskupmi a inými vynikajúcimi osobami v Cirkvi. Tak sa stalo, že krátko po jej smrti v roku 1666 bol Božej služobnici udelený titul „ctihodná“, čím sa otvorila cesta k jej blahorečeniu. Dúfame, že sa z Božej vôle čoskoro medzi jej početnými ctiteľmi nájde služobník, ktorý sa z úcty k jej svätému životu a znamenitému spisu i mnohým zázrakom pri jej hrobe ujme tejto úlohy.

Redemptoristi vydali v roku 1885 nový preklad v nemeckom jazyku, ktorému sa od biskupa v Regensburgu dostalo schválenie a významné odporučenie nasledujúceho znenia:

S úprimnou radosťou dávame naše biskupské schválenie prekladu pôvodného španielskeho spisu „Ciudad de Dios“ Márie od Ježiša a odporúčame túto knihu, ktorá iste povznesie čitateľov a bude pre nich zdrojom duchovného požehnania.

Ignác, biskup v Regensburgu,

Regensburg, 29. septembra 1885

Nie menej významné je odporúčanie kniežaťa arcibiskupa salzburského, legáta a prímasa nemeckého:

Podľa dekrétov vydaných pápežmi Inocentom XI. a Klementom XI. je všetkým veriacim na čítanie odporučená kniha „Ciudad de Dios“, napísaná ctihodnou Božou služobnicou Máriou od Ježiša.

Zmienenú knihu schválil celý rad biskupov dekrétmi vydanými na tento účel, štyri významné univerzity, v Toulouse, Salamance, Alcale a v Lovani, a vynikajúci členovia rôznych rádov. Vzdelaný a zbožný kardinál A´Aguire prehlásil, že všetky svoje štúdie z päťdesiatich rokov svojho života považuje len za malú časť učenia obsiahnutého v tejto knihe, ktoré je v celom svojom obsahu v súlade so Svätým písmom, s učením pápežov a cirkevných snemov. Aj ctihodný generálny predstavený u Svätého Sulpica abbé Emery vyznal: „Len od toho času, čo som čítal zjavenie Márie z Agredy, poznám náležite Ježiša a jeho svätú Matku.“

Preto neváhame s vydaním nášho biskupského schválenia pre „Ciudad de Dios“ a odporúčame túto knihu veriacim a zvlášť nášmu duchovenstvu.

František Albert, arcibiskup

Arcibiskupská kancelária v Salzburgu, 12. septembra 1885

Iné odporúčanie knihy „Ciudad de Dios“ z novšej doby, ktoré sa nachádza v predslove nového vydania z rokov 1911 – 1912, je od biskupa v Tarazone:

Ja, Dr. James Ozoidi y Udave, z milosti Božej a Apoštolskej stolice biskup v Tarazone, apoštolský administrátor diecézy v Tudela.

Poverili sme nášho brata, kňaza Eona Eduarda Royra, kaplána a spovedníka v Konvente Nepoškvrneného počatia v Agrede, aby obozretne a presne posúdil rukopis nového vydania „City of God“, pripravovaného na vydanie členmi vyššie menovaného konventu. Osobne sme sa uistili, že zmienený kňaz túto úlohu svedomito splnil. Preto teraz dosvedčujeme, že nové vydanie „City of God“, okrem niekoľkých výnimiek týkajúcich sa pravopisných zmien, sa úplne zhoduje s pôvodným rukopisom ctihodnej matky Márie od Ježiša v Agrede.

James, biskup v Tarazone

Tarazona, 7. apríla 1911

ÚVOD K ŽIVOTOPISU KRÁĽOVNEJ NEBA

VYSVETLENIE DÔVODOV, PRE KTORÉ BOL SPÍSANÝ,
A OBJASNENIE INÝCH, S TÝM SPOJENÝCH OKOLNOSTÍ

1. Neprekvapilo by ma, keby som bola odsúdená ako bezočivá, bláznivá a trúfalá každou osobou, ktorá si začne uvedomovať (pokiaľ je možné si to uvedomiť), že ja, prostoduchá žena, ktorá som sama osebe čírou slabosťou a nevedomosťou, pre svoje hriechy nadmieru nehodná, sa odvažujem písať o božských a nadprirodzených veciach. Takéto odsúdenie bude ešte viac oprávnené v tejto dobe, keď svätá Cirkev, naša matka, má dostatok učiteľov a osôb svätého života a keď je taká bohatá na učenie svätých otcov a učencov, v tejto našej nesmierne príhodnej dobe, keď i múdre a prezieravé osoby, plné svätej horlivosti v duchovnom živote, sú rozrušené a znepokojené čo i len najmenšou zmienkou o vyššom živote a vnímajú vízie a zjavenia ako nadmieru podozrivú a nebezpečnú cestu k získaniu kresťanskej dokonalosti. Pokiaľ nenachádzame ospravedlnenie pre takýto zámer v ňom samom, a už vôbec nie v snahe pokúsiť sa o veci, ktoré nás zďaleka prevyšujú, ktoré sú omnoho vyššie, než aby človek mohol dúfať, že ich dosiahne, a ktoré ďaleko presahujú všetky ľudské schopnosti, potom môžeme len konštatovať, že napĺňanie takého zámeru je buď známkou zvráteného úsudku, alebo výsledkom činnosti prevyšujúcej všetku ľudskú moc.

2. Ako verné deti svätej Cirkvi musíme uznať, že všetci smrteľníci, a to nielen s využitím všetkých svojich vlastných prirodzených síl, ale súčasne i všetkých spoločných a bežných milostí, zostávajú stále neschopnými, akoby nemými a nevedomými slabochmi tvárou v tvár takej náročnej úlohe, ako je vysvetlenie a popis skrytých tajomstiev a vznešených vecí, ktoré mocná ruka Najvyššieho vykonala v ľudskej bytosti, keď ju ako svoju Matku vyvolil na to, aby sa stala neobmedzeným morom milosti a výsad a depozitárom najväčších pokladov Božstva. Za akú neschopnú musí byť uznaná naša slabosť, keď aj anjelskí duchovia priznávajú, že im nestačia slová na opísanie toho, čo tak ďaleko prevyšuje ich myslenie a schopnosti. Život tohto Fénixa v Božom diele je ako oná zapečatená kniha, takže medzi tvormi neba a zeme niet nikoho, kto by ju bol hoden otvoriť (Zjv 5,3). Je teda zrejmé, že túto knihu môže rozpečatiť len mocný Pán, ktorý ju stvoril dokonalejšie ako všetky tvory, lebo je ňou ona sama, naša Pani, naša Kráľovná a Matka, ktorá bola hodna jeho nevýslovné dary prijať a náležite oceniť. V jej moci je zvoliť si vhodné nástroje a vďaka svojej sláve je schopná prejaviť tieto dary úmerne v čase a v spôsobe prospešnom pre jej jednorodeného Syna.

3. Som ochotná prehlásiť, že týmito nástrojmi nemôže byť nikto iný než učitelia a učenie svätcov Katolíckej cirkvi alebo učenci v školách, ktorí učia ceste pravdy a života. Ale zmýšľanie a súdy Najvyššieho sú také vyvýšené nad naše zmýšľanie, ako je nebo vyvýšené nad zemou, pričom nikto nepozná jeho zámery a nikto mu nemôže radiť v jeho diele (Rim 11,34). On je ten, kto drží vo svojej ruke váhy svätyne (Zjv 6,5), kto odvažuje silu vetra (Jób 28,25), kto drží vo svojich rukách všetky nebeské telesá (Iz 40,12) a kto veľkou mocou svojho Ducha (Múd 11,21) usporiadal všetky veci vo váhe i miere a určil všetkému vhodné miesto a čas. On dáva svetlo múdrosti (Sir 24,27) a podľa svojej nadmieru spravodlivej priazne ju rozdeľuje a nikto nemôže vystúpiť do neba, aby ju zniesol z oblakov (Bar 3,29), ani nemôže poznať jej cestu alebo chápať jej chodníček (Bar 3,31). On jediný ju vníma takú, aká je, a prelieva ju ako dych svojej nesmiernej dobročinnosti, ako jas svojho večného svetla, ako bezchybný odraz a obraz svojej večnej štedrosti (Múd 7,25) prostredníctvom svätých duší medzi národmi, aby z nich urobil priateľov Najvyššieho a prorokov (Múd 7,27). Len sám Pán vie, prečo a s akým zámerom mňa, posledného spomedzi tvorov, takto pripravil, povolal, pozdvihol, zaviazal a prinútil spísať tento životopis jeho najsvätejšej Matky, našej Kráľovnej a Panej.

4. Bolo by za hranicou múdreho zmýšľania ktoréhokoľvek človeka si myslieť, že bez vplyvu a moci Najvyššieho myšlienka na takéto dielo by mohla vstúpiť do ľudského srdca alebo sa takáto iniciatíva zrodiť v mojej mysli, pretože uznávam aj vyznávam, že som slabá žena, nedostatočná vo všetkých cnostiach. Preto by mi mala byť cudzia myšlienka na podnikanie takého diela rovnako, ako na jeho odmietnutie z vlastnej vôle. Aby mohlo byť v tejto veci učinené spravodlivé posúdenie, zmienim sa jednoducho a pravdivo o niečom z toho, čo sa mi v súvislosti s týmto životopisom stalo.

5. V ôsmom roku od založenia tohto kláštora a v mojich dvadsiatich piatich rokoch mi bol pod poslušnosťou vnútený úrad, ktorého nie som hodna a ktorý zastávam až do dnešného dňa, totiž úrad predstavenej kláštora. Bola som veľmi ustarostená, smutná a vystrašená, pretože ani môj vek, ani moje sklony nezodpovedali požiadavkám na riadenie a vedenie druhých, skôr by bolo vhodnejšie, aby som ja bola vedená a poslúchala. Viem tiež, že preto, aby som mohla tento úrad vykonávať, musel mi byť udelený zvláštny dišpenz. Z týchto a ďalších dôvodov bol strach, ktorým ma Najvyšší po celý môj život križoval, značne posilnený. Navyše ma Boh ponechával v hroznej neistote, či som na bezpečnej ceste a či jeho priateľstvo strácam alebo získavam.

6. V mojom súžení som z hĺbky srdca volala k Pánovi, aby mi pomohol, pokiaľ je to jeho vôľa, aby ma oslobodil od takého bremena a nebezpečenstva. Hoci ma Pán nejakú dobu predtým pripravoval a prikazoval mi prijať túto funkciu, snažila som sa ospravedlniť vo svojej bojazlivosti. On ma zakaždým utešil a zopakoval svoj príkaz, ja som však vo svojich prosbách neustávala, ba skôr som ich zosilňovala. Hoci som vnímala a chápala, že mi ukázal svoju svätú vôľu, ktorej som nemohla vzdorovať, súčasne som cítila, že mi ponechával slobodu vzdorovať alebo sa podvoliť, ako som si priala, aby konal v súlade s vôľou slabého tvora a s vedomím mojej úplnej nedostatočnosti. Takáto je Pánova múdrosť v zaobchádzaní s ľuďmi. Spoliehala som sa na túto jeho láskavosť a stále viac sa usilovala, aby som sa zbavila zjavného nebezpečenstva, ktoré naša ľudská prirodzenosť, zaťažená zlozvykmi a vášňami, neberie spravidla tak vážne. Pán mi však stále pripomínal, čo si želá, povzbudzoval ma a prostredníctvom anjelov ma vyzýval, aby som poslúchla.

7. Taká utrápená som sa utiekala k našej Kráľovnej a Panej ako k jedinému útočisku vo všetkých súženiach. Po tom, čo som jej opísala svoj spôsob života a svoje priania, ráčila mi odpovedať nesmierne nežnými slovami: „Dcéra moja, daj sa utešiť a neznepokojuj sa vo svojom srdci pre túto úlohu. Priprav sa na ňu a ja tebe i tvojim podriadeným budem Matkou a Predstavenou, ktorú budete poslúchať. Doplním tvoje nedostatky a budeš mojou sprostredkovateľkou, skrze ktorú musí byť naplnená vôľa môjho Syna a môjho Boha. Hľadaj u mňa útočisko vo všetkých svojich pokušeniach a ťažkostiach, zveruj sa mi s nimi a prijímaj rady, ktoré ti budem dávať vo všetkých záležitostiach. Riaď sa nimi a ja ťa budem podopierať a vždy budem hľadieť na tvoje trápenie.“ Tieto slová Kráľovnej ma potešili a upokojili moju dušu. Od tohto dňa Matka milosrdenstva znásobila svoju zhovievavosť voči mne, svojej otrokyni. Správala sa ku mne dôvernejšie a stále bola v spojení s mojou dušou. Prijímala ma, načúvala mi, s nevýslovnou blahosklonnosťou ma vyučovala tým, že mi v mojom utrpení udeľovala rady a povzbudenia. Napĺňala moju dušu svetlom, poznaním večného života a prikázala mi, aby som v jej prítomnosti obnovila svoje rehoľné sľuby. Akoby toho nebolo dosť, nesmierne prívetivá Matka a Pani sa ešte jasnejšie zjavila svojej služobnici, ktorej odhrnula závoj zo skrytých sviatostí a veľkolepých tajomstiev, ktoré sú aj napriek neznalosti smrteľníkov obsiahnuté v ich najsvätejšom živote. Hoci toto posvätné a nadprirodzené svetlo svietilo nepretržite a obzvlášť jasne v dňoch ich sviatkov, ale aj pri iných príležitostiach, keď som bola zasväcovaná do mnohých tajomstiev, nebolo doposiaľ také úplné, časté a jasné ako to, ktoré mi ráčilo byť udelené spolu s príkazom spísať históriu jej života, ako ma s ňou jej Majestát bude zoznamovať a diktovať mi ju. Zvlášť v jednom dni zo sviatkov najsvätejšej Márie mi Najvyšší dal vedieť, že mal vyhradených mnoho skrytých tajomstiev a požehnaní, ktoré zveril svojej nebeskej Matke v dňoch jej pozemského putovania, a že ma s nimi chce zoznámiť, aby mohli byť spísané pod jej vedením. Táto vôľa Najvyššieho, aj keď som jej odolávala, bola stále prítomná v mojej mysli celých desať rokov, pokiaľ som sa nepokúsila prvýkrát spísať tento božský životopis.

8. Svoje pochybnosti som predkladala svätým kniežatám a anjelom, ktorých Najvyšší poveril vedením práce na spísaní životopisu našej Kráľovnej, a netajila som pred nimi veľké rozrušenie a utrpenie vo svojom srdci, ani to, ako môj jazyk pri takejto náročnej úlohe meravie a stáva sa nemým. Oni však znovu a znovu odpovedali, že je vôľou Najvyššieho, aby som spísala životopis jeho najčistejšej Matky a našej Panej. Jedného dňa, keď som zvlášť dôrazne vznášala námietky a poukazovala na svoje ťažkosti, svoju neschopnosť a veľké obavy, prehovorili ku mne takto: „Máš dobré dôvody sa báť a byť znepokojená, ó, duša pochybujúca a váhajúca v záležitostiach, v ktorých by sme aj my anjeli konali podobne vzhľadom na našu neschopnosť patrične opísať, ako vznešene a veľkolepo pôsobil Všemohúci v Matke zbožnosti a našej Kráľovnej. Pamätaj však, najdrahšia duša, že skôr pominie nebo, celý pozemský poriadok a všetky stvorené veci než slová Najvyššieho, ktorými sa mnohokrát zaviazal tvorstvu. Aj vo Svätom písme je napísané, že poslušný človek má hovoriť (Prís 21,28) o víťazstve nad svojimi nepriateľmi a nemá byť v poslušnosti hoden trestu. Keď Boh prvému stvorenému človeku prikázal, aby nejedol ovocie zo stromu poznania, ustanovil cnosť poslušnosti, a keď prisahal, robil to preto, aby dal človekovi väčšiu záruku. Pán takto prisahal viackrát: napríklad keď sľuboval Abrahámovi, že Mesiáš vzíde z jeho pokolenia, dodal prísažné uistenie (Gn 22,16). Podobne sa zachoval pri stvorení prvého človeka, ktorému pripomenul, že poslušný nebude robiť chyby. Túto prísahu zopakoval tiež vtedy, keď rozhodol, že jeho najsvätejší Syn zomrie (Lk 1,73). Aj všetkých ľudí ubezpečil, že tí, ktorí budú poslúchať druhého Adama a napodobňovať jeho poslušnosť, ktorou obnovil, čo prvý Adam stratil svojou neposlušnosťou, budú žiť večne a nebudú podliehať vplyvu nepriateľov. Pamätaj, Mária, že poslušnosť má svoj pôvod v Bohu ako v jej prvotnom a základnom zdroji a my anjeli poslúchame moc jeho božskej pravice a jeho nadmieru spravodlivú vôľu. My nemôžeme jeho vôli odporovať alebo ju ignorovať, pretože vidíme nemennú Božiu Bytosť tvárou v tvár a vnímame, že jeho vôľa je svätá, čistá a pravdivá, nadmieru nestranná a spravodlivá. Túto istotu, ktorú my anjeli získavame prostredníctvom blaženého nazerania, vy smrteľníci čerpáte v patričnej miere ako pútnici zo slov Pána týkajúcich sa vašich hodnostárov a predstavených: ‚Kto vás počúva, mňa počúva, a kto vami pohŕda, mnou pohŕda.‘ (Lk 10,16). Teraz, pretože poslušnosť vychádza z Boha, ktorý je základnou príčinou a predstaveným nás všetkých, je vhodné, aby jeho všemohúca prozreteľnosť prevzala na seba dôsledky poslušnosti, kedykoľvek to, čo je prikázané, nie je samo osebe hriešne. V súlade s tým nás Pán v takýchto záležitostiach uisťuje prísahou, a on by prestal skôr existovať, aj keď niečo také nie je možné, než by zlyhalo jeho slovo. Rovnako ako deti vychádzajú zo svojich rodičov a všetci živí z Adama množením z jeho prirodzeného bytia v jeho potomstve, tak sú všetci predstavení menovaní Bohom, zvrchovaným Pánom, kvôli ktorému sa im máme podvoliť v poslušnosti: ľudské bytosti svojim žijúcim predstaveným, my anjeli našej vyššej hierarchii rovnakej prirodzenosti a všetky bytosti spoločne vo svojich predstavených večnému Bohu. Spomeň si teraz, že ťa všetci predstavení vyzývali a prikazovali ti vykonať, čo stále váhaš vykonať. Pokiaľ by si začala písať omylom v domnienke, že tak v poslušnosti plníš jeho príkaz, urobil by Najvyšší s tvojím perom to isté, čo s Abrahámovým nožom vo chvíli, keď sa chystal obetovať svojho syna Izáka, keď jednému z nás prikázal, aby zadržal jeho ruku a nôž. Nedostali sme však príkaz, aby sme zadržali tvoje pero, ale aby sme ho ľahkým dychom urýchlili a aby sme s pohľadom upretým na jeho Majestát viedli a osvecovali tvoj intelekt.“

9. Takúto podporu a takéto poučenie mi v tom čase dávali svätí anjeli a páni. Pri mnohých iných príležitostiach mi sväté knieža Michal odovzdával rovnaké priania a príkazy Najvyššieho. On ma stálym osvecovaním, láskavosťou a poučovaním doviedol k poznaniu veľkých svätých vecí a tajomstiev Pána a Kráľovnej neba, pretože bol jedným z anjelov, ktorí ju strážili, ktorí jej slúžili a ktorí boli vybratí z anjelských zborov, ako budem rozprávať na príslušnom mieste (zväzok I, č. 201 – 206). Tento veľký knieža, inak aj všeobecný ochranca a patrón svätej Cirkvi, bol tiež zvláštnym svedkom a verným služobníkom pri tajomstvách vtelenia a vykúpenia, ako som často počula od samotného svätého Michala, ktorý mi preukazoval zvláštnu priazeň a ochranu v mojich ťažkostiach a v nebezpečenstve a ktorý mi v tomto mojom diele sľúbil pomoc a vedenie.

10. Okrem všetkých týchto a iných skutočností, ktoré tu nie je potrebné uvádzať, a okrem toho, čo oznámim ďalej, mi sám Pán mnohokrát osobne prikazoval a prejavoval svoju vôľu slovami, ktoré tu zopakujem. Jedného dňa, na sviatok Obetovania najsvätejšej Márie v chráme, mi povedal: „Moja snúbenica, bojujúcej Cirkvi už bolo zjavených mnoho tajomstiev vzťahujúcich sa na moju Matku a svätých, mnoho ich však zostáva stále skrytých. Tieto skryté tajomstvá, ktoré sa týkajú predovšetkým jej vnútorného života, si teraz prajem vyjaviť a tiež si prajem, aby si ich spísala pod vedením najčistejšej Márie. Odhalím a vysvetlím ti ich, pretože som ich až doposiaľ v súlade so skrytými zámermi svojej múdrosti držal v tajnosti, lebo podľa mojej prozreteľnosti nebol doposiaľ vhodný čas na ich zjavenie. Teraz je však mojou vôľou, aby si písala. Poslúchni, duša!“

11. Všetky skutočnosti, o ktorých som sa zmienila, a mnohé ďalšie, o ktorých by som sa mohla zmieniť, by neboli dosť naliehavé, aby prebudili moju vôľu na takú namáhavú úlohu a takú cudziu stavu mojich schopností, pokiaľ by sa k nim nepripojila pohnútka poslušnosti voči mojim predstaveným, ktorí boli určení na to, aby vládli mojej duši a učili ma cestám pravdy. Moja nedôvera a obavy zaiste neboli také nepodstatné, aby mi dovolili dôjsť k plnému rozhodnutiu bez ich príkazu v takej závažnej veci, pokiaľ som sa v iných, a to i nadprirodzených a oveľa menej závažných záležitostiach tak veľmi spoliehala na vedenie poslušnosti. Ako nevedomá žena som vždy hľadala túto polárku, pretože je povinnosťou všetkých predložiť všetky záležitosti, aj keď sa zdajú byť nesmierne ušľachtilé a nad všetku pochybnosť znamenité, na preskúmanie a schválenie učiteľom a duchovným predstaveným Cirkvi. Takúto istotu som sa snažila získať pre vedenie svojej duše, a najmä pokiaľ išlo o zámer spísania životopisu Kráľovnej neba. Často som sa snažila zabrániť tomu, aby boli moji predstavení vo svojom konaní ovplyvňovaní mojimi duchovnými skúsenosťami, tak, že som, ako sa len dalo, zastierala mnoho vecí a s plačom prosila Pána, aby ich osvietil, aby v nich vzbudil nedôveru voči mne, aby nad nimi bdel a chránil ich pred klamom alebo aby nepripustil, že by som bola oklamaná alebo zvedená na scestie. Často som si priala, aby samotná myšlienka na odsúhlasenie mojej účasti na tomto diele zmizla z ich myslí.

12. Doznávam tiež, že démon využil moje prirodzené sklony i obavy a vynaložil veľké úsilie, aby bránil tejto práci a aby ma zastrašoval a sužoval. Bezpochyby by sa mu podarilo odvrátiť ma od práce, nebyť horlivosti a vytrvalosti mojich predstavených v otupovaní mojej zbabelosti. Pán, najčistejšia Mária a svätí anjeli pri jeho prenasledovaní často využívali príležitosti, aby obnovili svoje osvietenia, znamenia a divy. Napriek tomu všetkému som svoj záväzok odkladala alebo, lepšie povedané, mnoho rokov som sa mu bránila. Odmietala som, ako opíšem neskôr, pre nedostatok odvahy podniknúť niečo, čo presahovalo všetky moje schopnosti. Verím, že sa to nedialo bez zvláštnej prozreteľnosti jeho Velebnosti, pretože sa mi počas týchto rokov prihodilo toľko vecí a, musím priznať, toľko tajomných a rôznorodých ťažkostí, že by som nebola schopná zachovať pokoj a ticho ducha, ktoré je potrebné pre udržanie správneho svetla a znalostí, pretože ani tie najpokročilejšie duše sa nemôžu vo všetkých stavoch mysle zamestnávať takou vznešenou činnosťou, pre ktorú je nutné nadobudnutie súladu s takými úžasnými a jemnými vplyvmi. Boli však aj iné dôvody, totiž, že som sa počas dlhého zdržania mohla uistiť o pravdivosti týchto vecí nielen prostredníctvom nového osvietenia, ktorého postupom času pribúdalo, a prostredníctvom obozretnosti, ktorú mi poskytovala skúsenosť, ale tiež v dôsledku vytrvalého naliehania Pána, svätých anjelov a mojich predstavených, ktorým som bola povinná poslušnosťou. Bola mi tiež daná príležitosť upokojiť moje obavy a pochybnosti, prekonať moju zbabelosť a zmätok a zveriť Pánovi, čo som nemohla zveriť svojej slabosti.

13. Spoľahla som sa na veľkú cnosť poslušnosti a rozhodla sa v mene Pána a mojej Kráľovnej a Panej svoju neochotu odložiť. Označujem cnosť poslušnosti za veľkú nielen preto, že sú prostredníctvom nej najušľachtilejšie činnosti ľudských schopností, totiž rozumu, úsudku a slobodnej vôle, ponúkané ako zápalná obeť Pánovi, ale tiež preto, že žiadna iná cnosť nezaisťuje úspech spoľahlivejšie než poslušnosť, pretože v nej nekoná človek len sám od seba, ale tiež ako nástroj Toho, ktorý vládne a prikazuje. To bola Abrahámova istota, keď prekonal prirodzenú lásku k svojmu synovi Izákovi (Gn 22,3). Pokiaľ poslušnosť dostačuje pre takýto skutok alebo je dostačujúca pre zastavenie slnka a nebies v ich rýchlom behu (Joz 10,13), môže byť iste dostačujúca pre ovplyvňovanie diania na zemi. Možno keby bola Uzova ruka vedená poslušnosťou, nebol by potrestaný za trúfalé dotknutie sa archy zmluvy. Viem dobre, že som menej hodna než Uza vztiahnuť ruku, aby som sa dotkla nie neživej a obraznej archy zmluvy starého zákona, ale živej Archy nového zákona, ktorá obsahuje mannu Božstva a zdroj milosti nového zákona. Pokiaľ by som však mlčala, mala by som dobré dôvody sa obávať, že by som odoprela poslušnosť najvyšším príkazom, a mohla by som volať s Izaiášom: Beda mi, že som mlčala (Iz 6,5). Preto, ó, moja Kráľovná a Pani, je lepšie, aby tvoja vľúdna dobrota, tvoje milosrdenstvo a požehnanie tvojej štedrej ruky presvetľovali moje nízke a nedôstojné úsilie. Je lepšie, aby som pocítila tvoje požehnanie pri uposlúchnutí tvojich príkazov, než by som u teba upadla do nemilosti. Bude to čin tvojej zhovievavosti, ó, najčistejšia Matka, aby si pozdvihla úbohého zo zeme a vykonala prostredníctvom slabého a nehodného nástroja také ťažké dielo, pretože tým zväčšíš svoju blahosklonnosť a milosti, ktoré s tebou zdieľa tvoj najsvätejší Syn. Navyše tak zamedzíš úskočným domnienkam, ktoré by mohli vyvolať predstavu, že toto dielo vykonalo ľudské úsilie, pozemská múdrosť alebo autorita hlbokých diskusií. Tak dokážeš, že božskou cnosťou znovu prebúdzaš srdcia veriacich, ktoré priťahuješ k sebe, žriedlu láskavosti a milosrdenstva. Hovor teda, ó, Pani, aby ťa tvoja služobnica poslúchala s vrúcnou túžbou celkom sa ti podriadiť (1Sam 3,10). Ale ako môže moja túžba dosiahnuť moje záväzky alebo sa im vyrovnať? Dať vhodnú odpoveď z mojej strany je nemožné, ale pokiaľ by to bolo možné, rada by som ju dala. Ó, mocná a vznešená Kráľovná, splň svoje sľuby zjavením svojich milostí a povahových rysov, aby sa tvoja veľkosť mohla stať známou a byť zvestovaná všetkým národom a pokoleniam. Hovor, ó, Pani, pretože tvoja služobnica počúva, hovor a veleb Najvyššieho za mocné a úžasné skutky, ktoré jeho pravica vykonala v tebe pri tvojej najhlbšej pokore. Nech plynú z dlaní jeho rúk, plných hyacintov a vonného korenia, do tvojich (Pies 5,14) a z nich na tvojich verných služobníkov, aby ho anjeli mohli velebiť, spravodliví chváliť a hriešnici vyhľadávať. Nech všetci vidia príklad tvojej najvyššej svätosti a čistoty a nech som milosťou tvojho nesmierne svätého Syna obdarená týmto zrkadlom a účinnou normou, podľa ktorej môžem usporiadať svoj život, pretože to má byť základným zmyslom a prvotným cieľom môjho snaženia pri spisovaní tvojho životopisu. To si mi opakovane naznačovala, keď si mi blahosklonne ponúkala živú predlohu a zrkadlo bez chyby, v ktorom môžem vidieť a podľa ktorého môžem ozdobiť svoju dušu, aby bola hodna stať sa tvojou dcérou a nevestou tvojho najsvätejšieho Syna.

14. Toto bude môj jediný cieľ a zámer. Preto nebudem písať ako učiteľka, ale ako učeníčka, nie ako ten, ktorý poučuje, ale ako ten, ktorý namáhavo prijíma poučenie s vedomím, že je povinnosťou žien v svätej Cirkvi mlčať a naslúchať učiteľom (1Kor 14,34). Ale ako nástroj Kráľovnej neba budem vyhlasovať, čo ma ráči naučiť a čo mi rozkáže, pretože všetky duše sú schopné prijať Ducha, ktorého jej božský Syn sľúbil vyliať na ľudí všetkých stavov (Joel 3,1). Všetky duše sú tiež schopné ho vhodným spôsobom zdieľať, kedykoľvek na to dá vyššia autorita konajúca v súlade s výnosmi Kristovej Cirkvi súhlas. Teraz som presvedčená, že mi spísanie životopisu Cirkev povolila prostredníctvom mojich predstavených. Že sa azda mýlim, je možné a u takej nevedomej ženy prirodzené, potom sa ale mýlim z poslušnosti a nie zo slobodnej vôle. Podrobujem sa tak tým, ktorí ma vedú, a dohľadu svätej Katolíckej cirkvi, ku ktorej služobníkom sa utiekam vo všetkých svojich ťažkostiach. Prajem si, aby môj predstavený, učiteľ a spovedník boli svedkami a cenzormi učenia, ktoré prijímam, a tiež prísnymi a bdelými sudcami toho, ako ho uvádzam do praxe alebo ako zlyhávam pri plnení záväzkov vyplývajúcich z môjho požehnania.

15. V súlade s vôľou Pána a príkazom poslušnosti som tento nebeský životopis spísala druhýkrát. Aj keď bolo svetlo, v ktorom som tajomstvá vnímala, počas prvého písania bohaté a plodné, miera mojich nedostatkov bola práve taká veľká, takže sa môj jazyk nemohol vyrovnať s úlohou nájsť vhodné slová a moje pero nebolo dosť rýchle na ich úplné zaznamenanie. Niektoré veci som vynechala a s odstupom času a s pomocou ďalších osvietení som pocítila, že som na druhé písanie lepšie pripravená. Jednako mnohé z toho, čo som pochopila a videla, muselo naďalej zostať nevyrieknuté, pretože povedať všetko nebude nikdy možné. Okrem zmienených dôvodov boli ešte ďalšie, ktoré mi Pán zjavil, totiž, že pri prvom spisovaní bola sústredenosť mojej mysle vo vzťahu k predmetu a usporiadaniu tohto diela veľmi zoslabená pokušením a veľkými obavami. To vo mne vyvolalo takú búrku protikladných myšlienok a podnetov, podľa ktorých bolo nadmieru smelé pokúsiť sa o takú náročnú úlohu, že som dospela k rozhodnutiu spis spáliť. Verím, že sa tak nestalo bez dovolenia Pána, pretože v zmätku svojej duše som sa nemohla dostať do vhodného a Pánom vyžadovaného stavu pre zápis a vtlačenie tohto učenia do svojho srdca a ducha, ako mi prikazuje robiť teraz a ako bude vidno z nasledujúcich udalostí.

16. Raz počas sviatku Očisťovania Panny Márie som si po prijatí Najsvätejšej sviatosti priala osláviť tento svätý sviatok, ktorý bol výročným dňom zloženia mojich sľubov, mnohými úkonmi vďakyvzdávania a úplným oddaním sa Najvyššiemu, ktorý si ma bez akejkoľvek mojej zásluhy vybral za svoju nevestu. Keď som si vzbudzovala svoje úmysly, vnímala som vo svojom vnútri veľmi silnú zmenu sprevádzanú bohatým svetlom, ktoré ma povznášalo, silne a nežne vyzývalo na poznanie Božej podstaty, jeho dobroty, dokonalosti a vlastností, aj na poznanie mojej vlastnej biedy (Múd 8,1). A tieto veci, ktoré boli predložené môjmu chápaniu, vo mne v jednej jedinej chvíli vyvolávali rôzne účinky. Prvý bol, že všetka pozornosť mojej mysle a všetky moje túžby boli vysoko povznesené. A druhý, že moja myseľ bola pokorená až do prachu takým spôsobom, že sa mi zdalo, akoby mi bolo vzatá moja vlastná existencia. Súčasne som pocítila nesmierne prudký smútok a ľútosť nad mojimi ťažkými hriechmi spojenú s odhodlaním zmeniť sa, vzdať sa všetkých svetských vecí a túžiť po dokonalej láske k Bohu. V týchto dojmoch som si pripadala zničená a najväčšia bolesť sa mi zdala byť útechou a smrť životom. Pán, ktorý mal pochopenie pre moju slabosť, mi z číreho súcitu povedal:

„Nebuď vydesená, dcéra moja a nevesta, pretože odpustenie, zmytie a očistenie tvojich hriechov splatím svojimi nekonečnými zásluhami a krvou, ktorú som za teba prelial. Oživ v sebe túžbu po úplnej dokonalosti v napodobňovaní života najsvätejšej Márie. Píš po druhý raz, aby si doplnila, čo bolo nedostatočné, a vtlač si jej učenie do svojho srdca. Nermúť znovu moju spravodlivosť ani nebuď nevďačná za moju zhovievavosť, keď si spálila, čo si mala mať spísané, aby ťa moje rozhorčenie nezbavilo svetla, ktoré si bez svojich zásluh prijala na vyjavenie týchto tajomstiev.“

17. Vzápätí som uvidela Matku Božiu, ktorá ku mne tiež prehovorila: „Dcéra moja, doposiaľ si nezískala pre svoju dušu patričné ovocie zo stromu života, ktoré ti bolo ponúknuté pri spisovaní môjho životopisu, ani si nevnikla do podstaty jeho obsahu. Sotva si pomyslela na túto skrytú mannu a ani si neprešla dokonalou a konečnou prípravou, ktorú Všemohúci vyžaduje, aby boli moje cnosti náležite vtlačené do tvojej duše. Dám ti primerané vlastnosti a dokonalosť na všetko, čo v tebe božská pravica vykoná. Požiadala som ho, aby mi skrze môj príhovor a mne udelené bohaté milosti dovolil ozdobiť ťa a utvárať tvoju dušu tak, aby si sa znovu venovala písaniu môjho životopisu, s menším dôrazom na jeho materiálnu a s väčším na jeho duchovnú stránku a jeho podstatné časti. Odstráň prekážky, ktoré sa stavajú do cesty prúdu božskej milosti, plynúcemu od Všemohúceho k tebe skrze mňa, a staň sa schopnou ľahko prijímať celý prídel, ktorý ti určila Božia vôľa. Dbaj, aby si nebola obmedzovaná svojimi nedostatkami a chybami.“ Potom som videla, ako ma božská Matka obliekla do rúcha belšieho ako sneh a jasnejšieho ako slnko a opásala ma najdrahocennejším pásom hovoriac: „Toto je účasť na mojej čistote.“ Požiadala som tiež o vliatie učenia Pána, ktoré malo slúžiť ako najkrajšie vlasy na moju okrasu, aj o iné vzácne dary, ktorých hodnotu, hoci som ju videla a vedela o nej, že je veľká, som nebola schopná odhadnúť. Po tom, čo ma takto ozdobila, nebeská Pani povedala: „Pracuj svedomito a poctivo, aby si ma napodobnila a bola mojou najdokonalejšou dcérou zrodenou z môjho ducha a pridájanou mojimi prsiami. Dám ti svoje požehnanie, aby si v mojom mene, pod mojím vedením a s mojou pomocou mohla znovu začať písať.“

18. Celý tento životopis Panny Márie je pre zvýšenie prehľadnosti rozdelený do troch častí. Prvá rozpráva o všetkom, čo sa týka prvých pätnástich rokov jej života, od okamihu jej najčistejšieho počatia až do chvíle, keď na seba večné Slovo vzalo telo v jej panenskom lone, a o všetkom, čo Najvyšší v tých rokoch pre Máriu vykonal. Druhá časť obsahuje tajomstvo vtelenia, celý život Ježiša Krista, nášho Pána, jeho utrpenie, smrť a vystúpenie na nebesia, čím je popísaný život našej Kráľovnej spoločne so životom jej božského Syna a všetkým, čo robila, keď s ním žila. Tretia časť ukazuje život Matky milosti v čase, keď žila sama, zbavená spoločnosti Ježiša Krista, nášho Spasiteľa, až do radostnej hodiny, keď bola vzatá do neba a korunovaná za Kráľovnú neba, aby večne žila ako Dcéra Otca, ako Matka Syna a ako Nevesta Ducha Svätého. Tieto tri časti sú rozdelené do ôsmich kníh, ktoré je praktickejšie používať a môžu sa stať stálym predmetom mojich myšlienok, pohnútkou pre moju vôľu a potravou pre moje rozjímanie vo dne i v noci.

19. Aby som priblížila obdobie, keď som tento nebeský životopis písala, je potrebné uviesť, že môj otec, brat František Coronel, a moja matka, sestra Katarína Araña, moji rodičia, z Božej vôle a príkazu odovzdaného zvláštnou víziou a zjavením mojej matke, sestre Kataríne, založili vo svojom vlastnom dome tento rehoľný dom bosých sestier Rádu Nepoškvrneného počatia. K jeho vzniku došlo v oktáve sviatku Troch kráľov 13. januára 1619 a v rovnaký deň sme moja matka a jej dve dcéry prijali rehoľné rúcho. Môj otec našiel útočisko v Ráde nášho anjelského otca svätého Františka, v ktorom už žili dvaja jeho synovia ako rehoľníci; tam prijal rehoľné rúcho, zložil sľuby, žil príkladným životom a zomrel nesmierne svätou smrťou. Moja matka a ja sme prijali rehoľný závoj na sviatok Očisťovania Kráľovnej neba 2. februára 1620, kým u druhej dcéry bolo vzhľadom na nízky vek skladanie sľubov odložené. Všemohúci vo svojej čírej dobrote poctil našu rodinu tým, že sme mu boli všetci zasvätení v rehoľnom stave. V ôsmom roku od založenia tohto kláštora a v dvadsiatom piatom roku môjho života, roku Pána 1627, mi svätá poslušnosť uložila prevziať úrad abatiše, ktorý až do dnešného dňa nehodne zastávam. Počas prvých desiatich rokov, čo som bola v tejto funkcii, som mnohokrát prijala od Najvyššieho a Kráľovnej neba príkaz, aby som spísala jej svätý životopis. Ja som však v strachu a pochybnostiach nebeským pokynom odolávala až do roku 1637, keď som začala písať životopis prvýkrát. Po jeho dokončení, plná obáv a súženia, som na radu spovedníka, ktorý zastupoval môjho stáleho spovedníka, všetky spisy spálila, a to nielen tie so životopisom, ale aj iné, ktoré hovorili o závažných a tajomných záležitostiach, pretože mi onen spovedník povedal, že by ženy v Cirkvi nemali písať. Ihneď som jeho príkazy splnila, musela som si však preto vypočuť nesmierne prísne napomenutia od mojich predstavených a od spovedníka, ktorý poznal celý môj život. Aby ma donútili začať odznovu, hrozili mi pokarhaním a sám Najvyšší a Kráľovná neba ma opakovane žiadali, aby som poslúchla. V priebehu druhého písania mi bolo udelené také bohaté osvietenie týkajúce sa Božej Bytosti, tak mnoho požehnaní božskej pravice pre obnovu a oživenie mojej duše v učení nebeskej Matky, a pokyny mne dané boli také dokonalé a tajomstvá mne oznámené boli také sväté, že bolo nutné napísať inú knihu životopisu s titulom: „Ženíchove zákony, vrchol jeho božskej lásky a ovocie zobrané zo stromu života najsvätejšej Márie, našej Panej.“ S Božou milosťou som sa na túto úlohu podujala 8. decembra 1655, v deň sviatku Nepoškvrneného počatia.

POSVÄTNÉ TAJOMSTVÁ USKUTOČNENÉ
BOHOM V KRÁĽOVNEJ NEBA OD OKAMIHU JEJ
NEPOŠKVRNENÉHO POČATIA AŽ DO VTELENIA
BOŽIEHO SLOVA V JEJ PANENSKOM LONE A RÔZNE
INÉ ZÁSLUHY ZÍSKANÉ PROSTREDNÍCTVOM JEJ
UDELENÝCH BOŽÍCH MILOSTÍ POČAS PRVÝCH
PÄTNÁSTICH ROKOV JEJ ŽIVOTA

KNIHA PRVÁ

ROZPRÁVA

O BOŽSKOM PREDURČENÍ JEŽIŠA KRISTA A JEHO MATKY
AKO NAJVYŠŠIEHO IDEÁLU CELÉHO STVORENIA

O STVORENÍ ANJELOV A ĽUDÍ AKO ICH SLUŽOBNÍKOV

O RODOKMEŇOCH SPRAVODLIVÝCH MUŽOV

O KONEČNÝCH DÔSLEDKOCH POČATIA A ZRODENIA KRÁĽOVNEJ
NEBA A O JEJ ŽIVOTE

AŽ DO DŇA JEJ OBETOVANIA V CHRÁME

KAPITOLA I.

O DVOCH ZVLÁŠTNYCH VÍZIÁCH, KTORÉ PÁN RÁČIL ZVERIŤ

MOJEJ DUŠI, A O INÝCH OSVIETENIACH A TAJOMSTVÁCH,

KTORÉ MA PRINÚTILI ODVRÁTIŤ SA OD POZEMSKÝCH VECÍ
A POZDVIHNÚŤ DUCHA K VECIAM NADPOZEMSKÝM

1. Vyznávam sa tebe a velebím ťa, najvyšší Kráľ, že si vo svojej vznešenej velebnosti skryl tieto veľké tajomstvá pred múdrymi a rozumnými (Mt 11,25) a že si ich vo svojej blahosklonnosti zjavil mne, úplne bezvýznamnej a neužitočnej otrokyni tvojej Cirkvi, aby si ako všemocný Autor diela bol obdivovaný tým viac, o čo je nástroj autora hodnejší opovrhnutia a slabší.

2. Keď som prekonala vyššie spomenutú neochotu a neposlušné obavy, ktoré spôsobovali také ustráchané váhanie, že by som mohla stroskotať na tomto mori divov, najvznešenejší Pán spôsobil, že som pocítila veľmi silné, sladké, účinné a jemné pôsobenie zhora i pôsobenie svetla, ktoré osvietilo môj rozum a podmanilo si moju spurnú vôľu, ktorú upokojovalo, riadilo, ovládalo, a zaujalo celé moje vnútorné i vonkajšie vedomie, takže moju bytosť celkom podrobilo vôli a záľube Najvyššieho a viedlo ma vo všetkom k jeho uctievaniu a oslave. Takto pripravená som počula hlas Všemohúceho, ktorý ma volal a pozdvihoval k sebe vyvyšovaním miesta môjho príbytku (Sir 50,22) a ktorý ma posilňoval proti levom, čo okolo mňa hladne revali a moju dušu chceli pripraviť o pôžitok z veľkých požehnaní, ktoré sa skrývali v nekonečných tajomstvách svätého stánku Mesta Božieho. Obklopenú zármutkom smrti a zatratenia (Ž 18,5) a sužovanú plameňmi Sodomy a Babylonu, v ktorých žijeme, vyslobodil ma tento hlas z brán smútku, do ktorých ma vháňali. Moji nepriatelia vytvárali vízie falošných a zradných radostí na oklamanie mojich zmyslov a na ich zaujatie predstieraným potešením, postavili okolo mňa lákadlá, aby som sa slepo rozbehla do týchto plameňov a bola nimi strávená. Ale zo všetkých týchto pascí nastražených mojim nohám (Ž 57,7) ma Najvyšší vyslobodil povznášaním môjho ducha a vyučovaním, keď ma nadmieru účinne usmerňoval na ceste dokonalosti. Pozval ma k duchovnému a anjelskému životu a zaviazal ma žiť tak obozretne, aby sa ma uprostred vyhne oheň nedotkol (Sir 2,5). Zachraňoval ma často od nečistého jazyka, keď mi ten chcel oznamovať svoje svetské výmysly (Ž 119,85). Jeho Velebnosť ma povzbudila, aby som povstala z prachu a malosti zákona hriechu, aby som odolávala nedostatkom prirodzenosti nakazenej hriechom, aby som obmedzovala jej nepokoj, aby som s týmto nepokojom bojovala prostredníctvom jeho osvietenia a povznášala sa nad samu seba (Nár 3,41). Opakovane ma volal, niekedy mocou svojej všemohúcnosti, niekedy otcovským napomínaním a inokedy s láskou snúbenca, keď hovoril: „Vstaň, holubička moja, dielo mojich rúk, poponáhľaj sa a príď ku mne (Pies 2,10), ktorý som svetlo a cesta, ktorého kto nasleduje, nebude chodiť v tme (Jn 8,12). Poď ku mne, ktorý som bezpečná pravda, nemenná svätosť, ku mne, ktorý som mocný a múdry a ktorý som učiteľom tých, čo hľadajú múdrosť (Múd 7,15).“

3. Tieto slová boli ako šípy sladkej lásky, ktoré ma prenikali obdivom a úctou, ale i strachom z poznania mojich hriechov a ohavnosti, takže som sa zdesená a zdrvená svojou ničotou skryla pred jeho prítomnosťou. A Pán mi povedal: „Poď, ó, duša, poď ku mne, ktorý som tvojím všemohúcim Bohom, i napriek tomu, že si bola márnotratným dieťaťom a hriešnicou. Vstaň a poď ku mne, svojmu Otcovi, prijmi rúcho môjho priateľstva a snubný prsteň.“

4. Stále ukrytá v tom bezpečnom úkryte, o ktorom som hovorila, som jedného dňa uvidela šesť anjelov, ktorých Všemohúci vybral, aby mi pomáhali a sprevádzali ma pri tejto práci a v nebezpečenstvách. Pristúpili ku mne a po tom, čo očistili a pripravili moju dušu, predviedli ma pred Pána. Jeho Majestát udelil môjmu vnútornému bytiu nové svetlo a akoby účasť na sláve, vďaka ktorej som sa stala schopnou a nedočkavou vidieť a chápať veci, ktoré prevyšujú možnosti prostej pozemskej bytosti. Čoskoro sa mi zjavili iní dvaja anjeli z ešte vyššieho rádu, a ako ma volali, cítila som moc samého Pána. Pochopila som, že sú to nadmieru tajomní vyslanci, ktorí si prajú zjaviť mi veľké a skryté tajomstvá. Dychtivo som ich privítala, lebo som sa túžila tešiť z požehnania, ktoré mi mali ukázať. Uistila som ich o vrúcnosti svojej túžby vidieť to, čo si prajú mi odhaliť a čo mi doposiaľ zostalo tajomne skryté. Odpovedali mi s veľkým pokojom: „Mierni sa, ó, duša.“ Obrátila som sa k týmto veľkým kniežatám neba a povedala: „Kniežatá Všemohúceho a poslovia veľkého Kráľa! Prečo ma teraz zdržiavate proti mojej vôli a prečo odkladáte moju radosť a moje potešenie, keď ste ma zavolali? Aká je to sila a aká moc, ktorá ma volá a napĺňa vrúcnosťou, ktorá ma láka a zároveň nepustí k sebe, ktorá ma priťahuje, aby som bežala za vôňou olejov môjho Milovaného, a popri tom ma zväzuje silnými putami? Povedzte mi, ako si to možno celé vysvetliť?“ Odpovedali mi: „Pretože na to, aby si mohla byť poučená o Božích tajomstvách, musíš, ó, duša, prísť bosá, olúpená o všetky túžby a vášne, lebo tieto tajomstvá sa neprispôsobia a neprepožičajú nezriadeným sklonom. A tak sa zobuj ako Mojžiš (Ex 3,5), pretože takýto dostal príkaz, než mohol uvidieť podivuhodný krík.“ Ja som odvetila: „Princovia neba a moji páni, od Mojžiša sa žiadalo mnoho, keď bol poverený vykonať anjelské dielo v smrteľnom tele, ale on bol svätý, a ja som hriešnica plná biedy. Moje srdce je rozrušené a zápasím s otroctvom a útlakom hriechu, ktorý, ako cítim vo svojich údoch, vzdoruje zákonu ducha (Rim 7,23).“ Anjeli hovorili: „Bola by to, duša, pre teba nesmierne ťažká úloha, keby si ju mala uskutočniť iba svojimi vlastnými silami. Ale Najvyšší, ktorý si ťa praje vidieť mať tú schopnosť, je mocný a neodoprie ti svoju pomoc, pokiaľ ho o ňu z hĺbky srdca budeš prosiť a pokiaľ sa pripravíš na jej prijatie. Jeho moc, ktorá spôsobila, že krík horel a súčasne nebol strávený plameňmi, môže tiež zabrániť, aby tvoju dušu strávil oheň vášní, ktorý ju obklopuje a sužuje, ak naozaj túžiš byť spasená. Jeho Velebnosť chce mať všetko, čo si želá, a môže vykonať všetko, čo si žiada. Ním posilňovaná aj ty môžeš urobiť, čo žiada od teba (Flp 4,13), preto si sním obuv z nôh, plač v horkom zármutku, volaj k nemu z hĺbky svojho srdca, aby tvoje modlitby boli vypočuté a tvoje priania splnené.“

5. V tej chvíli som uvidela drahocenný závoj zahaľujúci poklad a moje srdce horelo túžbou, aby sa závoj zdvihol a ja som mohla uzrieť posvätné tajomstvo, ktoré, ako som pochopila, bolo pod ním skryté. Na tento pocit túžby prišla odpoveď: „Poslúchni, ó, duša, príkaz, ktorý si dostala, olúp sama seba, a potom ti bude toto tajomstvo zjavené.“ Rozhodla som sa teda zmeniť svoj život a premáhať svoje chúťky. Vzdychala som a plakala z hĺbky svojej duše, tak veľmi som túžila byť svedkom tohto požehnania. Keď som uskutočnila svoje dobré predsavzatie, závoj nad pokladom sa začal zdvíhať, až čoskoro zmizol úplne a pred mojím vnútorným zrakom sa ukázalo, čo nebudem vedieť opísať slovami. Videla som na nebi veľkolepé a tajomné znamenie, videla som Ženu, nesmierne krásnu Paniu a Kráľovnú, korunovanú hviezdami, odetú slnkom, s mesiacom pod jej nohami (Zjv 12,1). Svätí anjeli ku mne prehovorili: „To je tá blahoslavená Žena, ktorú svätý Ján videl vo svojom zjavení a v ktorej sú uzavreté, uložené a zapečatené veľké tajomstvá spásy. Tak veľmi si najvznešenejší a mocný Boh obľúbil tohto Tvora, že my, jeho anjelskí duchovia, sme plní úžasu. Kontempluj a obdivuj jej výsady a spíš ich, pretože taký je zámer, kvôli ktorému ti budú zjavené úmerne tvojmu stavu.“ Hľadela som na divy, ktorých veľkosť mi vzala reč, a úžas, ktorý vo mne vyvolali, ochromil zvyšok mojich schopností. Ani si nemyslím, že by ich všetky stvorené bytosti mohli v smrteľnom živote niekedy pochopiť tak, ako budú postupne v priebehu môjho rozprávania vychádzať najavo.

6. Iný deň, keď moja duša sladko spočívala vo vyššie zmienenom príbytku, počula som hlas Najvyššieho, ako vraví: „Nevesta moja, prajem si, aby si v sebe vzbudila skutočnú túžbu hľadať ma a milovať, aby tvoj život bol viac anjelský než ľudský a aby si celkom zabudla na pozemské záležitosti. Túžim ťa dvíhať ako chudobného z prachu a zo smetiska bedára (Ž 113,7), takže keď tak budem robiť, pokoruj sama seba, aby nard tvojej vône mohol zostať so mnou. Vo vedomí svojej vlastnej biedy buď v hĺbke svojho srdca presvedčená, že ti patrí iba súženie a pokorovanie. Uvažuj o mojej veľkosti a o svojej malosti, pamätaj, že som spravodlivý a svätý, že s tebou zaobchádzam mierne, že radšej používam svoje milosrdenstvo, než by som ťa trestal, ako si zasluhuješ. Snaž sa na základe pokory rozvíjať i všetky ostatné cnosti, aby si tak splnila moje priania. Rozhodol som, že moja panenská Matka ťa bude učiť, usmerňovať a napomínať. Bude ťa povzbudzovať k napredovaniu a sprevádzať tvoje kroky na moje zaľúbenie a potechu.“

7. Zatiaľ čo sa mi Najvyšší takto prihováral, stála Kráľovná nablízku. Nebeská Kňažná neodmietla úlohu, ktorú jej pridelila jeho Velebnosť, ale vľúdne ju prijala a povedala mi: „Dcéra moja, želám si, aby si bola mojou žiačkou a spoločníčkou, a ja budem tvojou Učiteľkou. Ale uvedom si, že ma musíš s odvahou poslúchať a že od tohto dňa nesmie v tebe zostať ani náznak Adamovej dcéry. Moje správanie a skutky počas môjho pozemského putovania a divy, ktoré skrze mňa vykonala ruka Všemohúceho, budú zrkadlom a vzorom pre tvoj život.“ Padla som na tvár pred trónom Kráľa a Kráľovnej vesmíru a ponúkla im svoju poslušnosť vo všetkom. Vzdala som vďaky Najvyššiemu za priazeň ďaleko prevyšujúcu moje zásluhy, ktorú mi prejavil tým, že mi dal takúto Sprievodkyňu a Ochrankyňu. Do jej rúk som vložila svoje obnovené rehoľné sľuby a jej som sa obetovala a chystala som sa znovu pracovať na náprave svojho života. Pán mi znovu povedal: „Pozri sa a budeš vidieť!“ Keď som sa otočila, zbadala som prekrásny rebrík s mnohými schodíkmi a okolo neho veľa anjelov, z ktorých mnohí po tomto rebríku vystupovali a zostupovali. Jeho Velebnosť mi povedala: „To je tajomný Jakubov rebrík, dom Boží a brána nebeská (Gn 28,17). Pokiaľ sa budeš pred mojou tvárou usilovať o život nezasluhujúci trest, vystúpiš po ňom ku mne.“

8. Tento prísľub podnecoval moju túžbu, rozohnil moju vôľu a okúzlil môjho ducha. S mnohými slzami som trúchlila nad tým, že sa pre svoju hriešnosť stávam sama sebe bremenom (Jób 7,20). Túžila som po ukončení svojho zajatia a priala si dospieť na miesto, kde by neboli prekážky pre moju lásku. V tejto úzkosti som prežila niekoľko dní, v ktorých som sa pokúsila o zmenu svojho života: znovu som vykonala životnú spoveď a napravila niektoré svoje nedokonalosti. Vízia rebríka sa neustále opakovala, ale nedostalo sa mi vysvetlenia. Dala som Pánovi mnoho sľubov, snažila sa zbaviť všetkého pozemského a venovať silu svojej vôle výhradne jeho láske, a zároveň jej nedovoliť akúkoľvek náklonnosť k niečomu stvorenému, hoci aj tomu najmenšiemu a celkom dôveryhodnému. Zapudila som všetky viditeľné a zmyslom lahodiace veci. Po tom, čo som v takomto rozpoložení strávila viacero dní, Najvyšší mi oznámil, že rebrík predstavuje život najsvätejšej Panny s jej cnosťami a tajomstvami. Jeho Majestát mi povedal: „Prajem si, moja nevesta, aby si vystupovala po Jakubovom rebríku a touto nebeskou bránou vošla k poznaniu mojich vlastností, aby si sa venovala rozjímaniu nad mojím božstvom. Vstaň a choď, vystúp po ňom až ku mne. Anjeli, ktorí ho obklopujú a sprevádzajú, sú tí, z ktorých som zostavil Máriinu družinu, aby bránili a strážili sionskú pevnosť. Premýšľaj o nej pozorne, rozjímaj o jej cnostiach a usiluj sa ich napodobňovať.“ Ďalej sa mi zdalo, že stúpajúc po rebríku som poznala veľké zázraky a neopísateľné divy Pána v čírom Tvorovi a najväčšiu svätosť a dokonalosť cností, aké kedy ruka Všemohúceho vzbudila. Na vrcholku rebríka som videla Pána zástupov a Kráľovnú všetkého stvorenia. Prikázali mi, aby som ho za tieto veľké tajomstvá, ktoré mám popísať natoľko, nakoľko ich budem schopná pochopiť, velebila, oslavovala a chválila. Vznešený a veľký Pán mi dal zákon nie vytesaný na doskách, aké dal Mojžišovi (Ex 31,18), ale zapísaný jeho všemohúcim prstom, aby nad ním mohli premýšľať a zachovávať ho (Ž 1,2). Povzbudil moju vôľu, takže som v prítomnosti Panej sľúbila, že prekonám svoje zábrany a že s jej pomocou začnem písať jej životopis a budem pritom pamätať na tri veci. Po prvé, že tvor sa má vždy usilovať, aby Bohu vzdával najhlbšiu úctu, aká mu prísluší, a pokoroval sa úmerne blahosklonnosti jeho Velebnosti voči ľuďom tak, že väčšie dobrodenia a výsady bude opätovať väčšou bázňou, úctou, pozornosťou a pokorou. Po druhé na záväzok a povinnosť všetkých ľudí, ktorí tak ľahko zabúdajú na svoju vlastnú spásu, aby zvažovali a poznávali, čo dlžia Kráľovnej a Matke svätosti za jej účasť na našom vykúpení, na záväzok uvažovať o láske a úcte, ktorú preukazovala Bohu, a o úcte, ktorú máme mať k tejto veľkej Žene. Po tretie na ochotu mať svojho duchovného vodcu a – pokiaľ to bude nutné – na ochotu vyjaviť celému svetu svoju ničotu, ohavnosť a malý úžitok, ktorý prinášam za to, čo prijímam.

9. Najsvätejšia Panna na moje námietky odpovedala: „Dcéra moja, svet toto učenie naliehavo potrebuje, pretože nepozná všemohúceho Pána ani mu nepreukazuje náležitú úctu. Jeho nevšímavosť popudzuje Pánovu spravodlivosť, aby potrestal a pokoril ľudstvo, ktoré sa topí vo svojej nedbalosti, je plné temnoty a nevie, kde má hľadať úľavu alebo nadobudnúť svetlo. Taký je však ich spravodlivý údel, pretože zlyhávajú v úctivosti a bázni, ktorú by mali mať.“ Najvyšší i Kráľovná mi dali aj mnoho ďalších poučení, aby mi dôkladne objasnili svoju vôľu ohľadom tejto práce. Pripadalo mi trúfalé a málo láskyplné odmietnuť rady, ktoré mi Mária sľúbila, aby som mohla spísať jej životopis. Rovnako nevhodné sa mi zdalo odkladať jeho písanie, pretože mi Najvyšší naznačil, že teraz je príhodný čas, slovami: „Dcéra moja, keď som poslal na svet svojho jednorodeného Syna, bol svet, okrem niekoľkých duší, ktoré mi slúžili, v horšom stave než kedykoľvek od svojho začiatku. Pretože ľudská prirodzenosť je taká nedokonalá, že ak sa nepodriadi vnútornému vedeniu môjho svetla a ak nesplní pravidlá mojich služobníkov tým, že sa zriekne svojho vlastného úsudku a bude nasledovať mňa, ktorý som cesta, pravda a život (Jn 14,6), a ak nebude starostlivo zachovávať moje prikázania, aby nestratila moje priateľstvo, zakrátko začne klesať do priepasti temnoty a nespočetných trápení, až dospeje k zatvrdnutosti v hriechoch. Od stvorenia a hriechu prvého človeka až do chvíle, keď som dal zákon Mojžišovi, sa ľudia dali viesť svojimi sklonmi a upadli do mnohých omylov a hriechov (Rim 8,13). Ale po prijatí zákona ich znovu pritiahol hriech, pretože neposlúchali (Jn 7,19) a stále viac sa vzďaľovali od pravdy a svetla, až sa dostali do stavu úplného zabudnutia. V otcovskej láske som im daroval večnú spásu a liek na nevyliečiteľnú slabosť ľudskej prirodzenosti, čím som ospravedlnil svoju urážku. Rovnako ako som vtedy zvolil vhodný čas, aby som väčšmi prejavil svoj súcit, tak som sa teraz rozhodol, že ľuďom preukážem veľkú láskavosť, pretože nadišla hodina a správna chvíľa, aby ľudia poznali príčinu môjho spravodlivého hnevu a boli spravodlivo obvinení a usvedčení zo svojej viny. Som pripravený prejaviť svoje rozhorčenie, vykonať svoj súd a spravodlivosť, ukázať, aká oprávnená je moja vec. Aby sa tak mohlo stať čím skôr a keďže prichádza čas, aby som otvorenejšie prejavil svoje milosrdenstvo, a moja láska nesmie byť nečinná, ponúknem im vhodnú pomoc, pokiaľ ju však budú využívať na to, aby znovu získali moju priazeň. V hodine, keď sa svet tak nešťastne míňa so svojím cieľom, a hoci Slovo sa už stalo telom, smrteľníci nedbajú dosť na svoje blaho a môjho Syna málo vyhľadávajú, keď jeden deň ich pomíňajúceho života sa ponáhľa k svojmu súmraku, keď je noc večnosti bližšie a bližšie k bezbožným a pre spravodlivých sa rodí deň bez noci, v čase, keď sa väčšina smrteľníkov stále viac ponára do tmy svojej nevedomosti a svojich vín, keď utláčajú spravodlivých a zosmiešňujú Božie deti, keď sú moje sväté a božské zákony pošliapané pre nespravodlivé štátne záležitosti, ktoré sú mne neprijateľné, pretože odporujú mojej prozreteľnosti, keď si bezbožníci najmenej zasluhujú môj súcit – v tejto predurčenej dobe si prajem otvoriť bránu spravodlivým, skrze ktorú môžu prísť k môjmu milosrdenstvu. Prajem si dať im svetlo, ktorým môžu rozptýliť temnotu, čo obostiera zrak ich ducha. Chcem im poskytnúť účinný prostriedok pre navrátenie milosti. Šťastní, ktorí ho dostanú, požehnaní, ktorí ho patrične ocenia, bohatí, ktorí nájdu tento poklad, blahoslavení a veľmi múdri, ktorí ho budú hľadať a chápať jeho divy a skryté tajomstvá. Túžim smrteľníkom vyjaviť, akú veľkú moc má príhovor Tej, ktorá priniesla obnovu života, keď dala smrteľnú existenciu nesmrteľnému Bohu. Na oplátku si prajem, aby v nej ako v zrkadle videli zázraky, ktoré moja ruka vykonala v čistom Tvorovi, a mohli tak posúdiť veľkosť svojho vlastného nevďaku. Prajem si oboznámiť ich o mnohom, čo je z môjho vznešeného rozhodnutia o Matke vteleného Slova dosiaľ skryté.

10. Tieto tajomstvá som neodhalil v prvotnej Cirkvi, pretože sú také veľké, že by sa veriaci pri rozjímaní nad nimi a ich obdivovaní strácali v čase, keď bolo viac potrebné pevne ustanoviť zákon milosti a evanjelia. Hoci sú všetky tajomstvá náboženstva v dokonalom vzájomnom súlade jedno s druhým, v tom období by sa ľudská neznalosť mohla zľaknúť ich veľkosti a zneistieť, lebo viera vo vtelenie, vykúpenie a prikázania nového zákona evanjelia bola ešte len v počiatkoch. Z rovnakého dôvodu povedala osoba vteleného Slova pri Poslednej večeri svojim učeníkom: ‚Ešte veľa vám mám toho povedať, ale teraz by ste to nezniesli.‘ (Jn 16,12). Tieto slová patrili celému svetu, ktorý ešte nebol schopný plne poslúchať zákon milosti a prijať vieru v Božieho Syna, nieto dať sa zasvätiť do tajomstiev jeho Matky. Ale teraz má ľudstvo väčšiu potrebu takéhoto zjavenia a táto potreba na mňa nalieha, aby som prehliadal jeho zlé dispozície. Ak by sa ľudia snažili potešiť ma úctou, vierou a skúmaním divov, ktoré sú tak úzko spojené s Matkou zbožnosti, a ak by všetci začali z celého srdca prosiť o jej príhovor, svet by pocítil úľavu. Nebudem už ďalej odopierať ľuďom prístup k tomuto Útočisku, k tomuto mystickému Mestu, preto im ho popíš a vykresli najlepšie, ako ti tvoja nedostatočnosť dovolí. Nechcem, aby tvoj opis a výpovede o živote blahoslavenej Panny boli iba názory alebo rozjímania, ale spoľahlivá pravda. Kto má uši na počúvanie, nech počúva. Nech smädní prichádzajú k živým vodám a opustia vyschnuté cisterny. Nech tí, ktorí hľadajú svetlo, ho nasledujú až do konca. Tak hovorí Pán Boh všemohúci!“

11. Toto sú slová Najvyššieho prednesené pri vyššie zmienenej príležitosti. Poslušná autorite, ktorá mi prikazuje, v nasledujúcej kapitole priblížim spôsob, ktorým som prijímala poznatky a osvietenia, aj ako vidím Pána. V súlade s jeho pokynmi teda na tomto mieste vysvetlím, ako mi pre prácu ráčilo byť udeľované svetlo a potrebná pomoc, pričom vo zvyšnom texte budem naň odkazovať.

KAPITOLA II.

AKO MI PÁN TAKTO PRIPRAVENEJ ZJAVOVAL
TAJOMSTVÁ ZO ŽIVOTA KRÁĽOVNEJ NEBA

12. Zdalo sa mi správne začať životopis vysvetľujúcou kapitolou, v ktorej na jednom mieste, nakoľko mi bolo dané a ako budem najlepšie môcť, opíšem spôsob, ktorým mi Pán tieto divy zjavoval.

13. Od chvíle, keď som začala užívať rozum, som si obzvlášť uvedomovala jedno požehnanie, ktoré podľa môjho úsudku bolo najväčším medzi tými, ktorými ma božská štedrosť obdarila, totiž veľký a prenikavý strach z jeho straty. On ma presviedčal a nútil, aby som sa usilovala o lepšiu a bezpečnejšiu cestu, po ktorej by som mohla ísť a ktorú by som si mohla deň za dňom vyprosovať u Pána. Moje telo zranil šípom bázne pred jeho súdmi (Ž 119,120) a mňa stále trápi hrozivá myšlienka: prišla som azda o priateľstvo Najvyššieho alebo ho stále mám? Vo dne i v noci sú mojím chlebom slzy, ktoré mi tento strach vohnal do očí (Ž 42,4). Pre moje obavy a pretože je teraz viac než kedykoľvek predtým nutné, aby Pánovi priatelia praktizovali svoje cnosti v skrytosti a bez okázalosti, som v poslednom čase začala vysielať k Pánovi úprimné modlitby a prosby a súčasne som prosila o príhovor Kráľovnú a Pannu, aby som bola vedená po bezpečných a ľudským očiam neviditeľných chodníkoch.

14. Pán mi v odpovedi na moje opakované modlitby povedal: „Neboj sa, duša, ani sa netráp, pretože ti dám stav mysle a ukážem ti cestu svetla a bezpečia, ktorú môže poznať či dokonca utvoriť len jej Pôvodca. Všetko vonkajšie a nebezpečné ťa dnes opustí a tvoj poklad zostane celkom skrytý, aby si sa oň starala a chránila ho svojím dokonalým životom. Ja ťa povediem tajomnou cestou bez prekážok, ktorá je spoľahlivá a čistá, a ty pôjdeš po nej.“ Po chvíli som v sebe pocítila zmenu a vysoko oduševnený stav mysle. Moje chápanie dostalo nové svetlo, ktoré ho vyjasňovalo a napĺňalo znalosťou všetkých vecí v Bohu a jeho činností, takže som ich vnímala také, aké sú samy v sebe a ako ich vníma a vidí Boh, v miere, v akej mi ich odovzdával. Ide o poznanie svetla, ktoré je sväté, nežné, čisté, jemné, prenikavé, bezpečné a svižné, ktoré spôsobuje lásku k dobru a nenávisť k zlu. Ide o dych Božej moci a vyžarovanie najjemnejšieho jasu, ktorý pôsobí na moje chápanie ako zrkadlo. Takto vyššie schopnosti a vnútorné vnímanie mojej duše začali zintenzívňovať svoju činnosť. Preto sa objekt vo svetle, ktoré z neho prebleskovalo, javil byť nekonečným, aj keď vnímanie zostalo obmedzené a chápanie konečné. Bola to vízia Pána sediaceho na tróne veľkej velebnosti, v ktorej som vždy s obmedzením smrteľníka zreteľne vnímala jeho vlastnosti. Pod závojom, ktorý vyzeral ako najčistejší krištáľ, bolo možné zreteľne a jasne rozoznať obdivuhodné Božie vlastnosti a dokonalosť, hoci vízia nebola úplná, priama, jasnozrivá alebo celkom bez prekážky, ale vždy prichádzala prostredníctvom média, ktorým bol už vyššie zmienený krištáľový závoj. Vnímanie skrytého nie je ťažké na pochopenie, ale je zvláštne, pretože myseľ si je vedomá, že to, čo vníma, je nekonečné, ale ten, kto vníma, je konečný. Myseľ spočíva v nádeji, že raz získa to, čo vníma, že uvidí závoj sňatý a že nebude treba žiadne médium, hneď ako bude duša zbavená smrteľného tela (2Kor 5,6).

15. Pri tejto vízii existujú tri rôzne cesty alebo stupne podľa rôznych spôsobov, ktorými Božia vôľa komunikuje, a podľa dispozície ľudskej vôle. Niekedy sa prejavuje jasnejšie, inokedy menej jasne, niekedy sú tajomstvá zjavené bez toho, aby bol odhalený ich celý význam. Rozdiely zvyčajne závisia od dispozícií duše, pretože ak sa duša neudrží v pokoji alebo ak sa dopustí nejakého poklesku, hoci najmenšieho, nezakúsi víziu v jej plnosti. Vo vízii, o ktorej hovorím, možno Pána vnímať tak jasne a určito, že neexistuje ani najmenší priestor pre pochybnosti. No jednako presvedčenie o skutočnej prítomnosti Boha vo vízii vždy predchádza tomu a pôsobí na myseľ pred tým, ako ona plne pochopí, čo jeho Velebnosť hovorí. Takéto vedomie vytvára príjemný nátlak a mocne a účinne nalieha na dušu, aby postupovala v láske, službe a poslušnosti voči Najvyššiemu. Vízia objasňuje veľké pravdy, aká vzácna je cnosť a akým drahocenným pokladom je jej pestovanie a uchovávanie. Prejaví sa v nej krása a bezpečie cnosti a je daný silný impulz k dobru, zatiaľ čo dušu napĺňa nenávisť a odpor k zlu a všetkým nezriadeným sklonom, takže dobro zväčša celkom ovládne zlé sklony. Pokiaľ sa duša teší z tejto vízie a pokiaľ ju nestratí, nebude nikdy premožená (Múd 7,30), pretože vízia dáva život, bezpečie, zápal a radosť. Mocne i nežne ju volá a pobáda dušu, aby postúpila, dáva jej ľahkosť a bdelosť, pevne ustanovuje nadvládu nadradenej časti bytosti nad nižšou. Dokonca aj telo sa pri nej stáva svižným a zduchovneným, lebo sa oslobodzuje od svojej hrubosti a tiaže.

16. Hneď ako duša začne vnímať a zakúšať tieto nádherné pocity, túžobne volá k Najvyššiemu: „Tiahni ma za sebou! Pobežme!“ (Pies 1,4), pretože v spojení so svojím Milovaným už nepociťuje skutky pozemského života. Odkedy beží za vôňou olejkov svojho Milého, prebýva viac tam, kde miluje, než kde žije. Keď už duša opustí svoju nižšiu prirodzenosť, obracia sa k nej iba preto, aby napravila a obmedzila svoje zvieracie chúťky a vášne. Pokiaľ sa ony niekedy pokúsia vzbúriť, duša si ich rýchlo podmaní, pretože už „nežijem ja, ale vo mne žije Kristus“ (Gal 2,20).

17. V určitej miere je pri všetkých takýchto svätých úkonoch a túžbach pociťovaná pomoc Ducha Ježiša Krista, ktorý je Bohom a životom duše (1Jn 5,11) a ktorý sa vyznačuje horlivosťou, svetlom, svätými túžbami, jasnosťou a obratnosťou pri riadení skutkov, ktoré duši vnuká. Tie sú také, že len Boh môže byť ich pôvodcom. Človek vníma nepretržitú činnosť lásky a dôverné spolužitie s Bohom, skutočné a trvalé, ktoré púta pozornosť ducha k Božím veciam a odvracia ho od pozemských vecí. Ježiš Kristus sa prejavuje ako ten, kto žije v duši, kto vykonáva svoju moc a svojím svetlom rozptyľuje temnotu. Ako keby sme stáli vo dverách Pánovho domu, pretože tu duša vidí nádheru vychádzajúcu z lampy Božieho Baránka (Zjv 21,23).

18. Nehovorím, že to všetko je svetlo, ale je to jeho súčasť, ktorá spočíva v poznaní vecí, ktoré presahujú schopnosti a sily tvora. Najvyšší používa víziu, aby oživil rozum istou prenikavosťou a svetlom, čím ho uspôsobuje pre prijatie vznešeného vedenia. Navyše takto udelené poznanie sprevádza istota príznačná pre vieru, akú prechovávame pri zvyčajne zjavených pravdách. Viera sprevádza víziu a Všemohúci dáva duši schopnosť vážiť si hodnoty poznania a svetla, ktorým ju napĺňa. Svetlo tohto poznania je neuhasiteľné (Múd 7,10) a všetky dobré veci spolu s drahocennou šľachetnosťou som dostala s ním. Ide predo mnou a riadi moje kroky (Múd 8,4), zmocnila som sa ho neomylne a túžila som ho zdieľať bez závisti, pred nikým som nechcela skrývať jeho dokonalosť. Je účasťou na Božstve, ktorého prítomnosť spôsobuje veľké potešenie a radosť. Toto svetlo v slobode učí veľkým veciam a srdcu vštepuje disciplínu. S neodolateľnou silou odvrhuje klamné veci sveta a zbavuje sa ich, zatiaľ čo duch, výhradne vo svetle, pri pohľade na ne zakúša nesmiernu horkosť. Takto osvietená duša rýchlo zanechá pomíňajúce veci a náhli sa do posvätného útočiska večných právd. Vstupuje do vínnej pivnice (Pies 2,4), kde vo mne Najvyšší usporadúva najsvätejšiu lásku. Tým ma robí trpezlivou a bez závisti (1Kor 13,4), láskavou bez rozčuľovania, oslobodenou od pýchy, ctižiadostivosti a hnevu, vďaka tomu o nikom nezmýšľam zle a všetko znášam. Jeho hlas znie stále vo mne (Prís 8,1) a skryto ma s veľkou naliehavosťou napomína, aby som konala, čo je nadovšetko sväté a čisté. Je mojím učiteľom vo všetkom, a keď v niečom čo len trochu zaostanem, vyčíta mi to, pričom neprehliadne ani najmenšiu drobnosť.

19. To je svetlo, ktoré v jednom jedinom okamihu osvecuje, zväčšuje horlivosť, poučuje a karhá, trestá a oživuje, volá a odrádza, varuje a núti, ktoré jasne ukazuje rozdiel medzi dobrom a zlom, ktoré odhaľuje skrytosť, hĺbku, dĺžku a šírku (Ef 3,18), ktoré mi ukazuje svet, jeho stav, sklony, klamy, faloš a bludy tých, ktorí ho milujú a užívajú. Predovšetkým mi však káže pohŕdať svetom, šliapať po ňom a povznášať sa k najvyššiemu Pánovi a Vládcovi vesmíru. V jeho vznešenosti vidím a poznávam poriadok všetkých vecí (Múd 7,17), moc živlov, počiatok, stred a koniec času, jeho premeny a rôznorodosť, ustavičné plynutie rokov, harmóniu všetkého tvorstva a jeho vrodené vlastnosti, všetky tajomstvá ľudí, ich skutky a myšlienky, to, ako veľmi zblúdili od Pána, nebezpečenstvo, v ktorom žijú, a omyly na ich ceste, štáty a vlády, obmedzenosť ich existencie, ich veľkú nestabilitu, ich nástup a ich pád, správne a chybné princípy, ktorými sa riadia. Toto všetko je možné poznať a zreteľne vidieť v Bohu prostredníctvom onoho svetla, až tak dobre, že je možné rozlíšiť veci týkajúce sa jednotlivých osôb a okolností. Ale hneď ako duša klesne do nižšieho a obvyklejšieho stavu, v ktorom musí využívať iba podstatu alebo získané návyky z osvietenia a nemôže sa tešiť z jeho dokonalého jasu, je vyššie opísané vznešené poznanie osôb, okolností a skrytých myšlienok obmedzenejšie a skromnejšie. V nižšom stave vnímam iba natoľko, nakoľko je nutné, aby som sa vyhla nebezpečenstvu, unikla pred hriechom a mala úprimný súcit s inými ľuďmi, aj keď mi nie je súčasne dovolené hovoriť otvorene s niekým o tom, čo mi bolo zjavené o jeho zlom stave.

Nemohla by som tak urobiť, ani keby som si to priala, pretože by som azda ostala nemá, pokiaľ by mi Pôvodca svetla nedovolil alebo nenariadil, aby som niekoho z blížnych napomenula. Ale ani pri takýchto príležitostiach nesmiem odhaliť povahu svojho poznania, ale som nútená prihovárať sa k srdcu s využitím prostých argumentov jednoduchého, obyčajného a láskyplného presviedčania v Bohu. Okrem toho dostávam výzvu, aby som sa modlila za ich potreby, ktoré sú mi oznámené.

20. Hoci mi tieto veci zjavil s najväčšou jasnosťou, Pán mi doposiaľ nikdy nedal vidieť konečnú skazu akejkoľvek duše, ktorá si sama privodila zatratenie. Takéto poznanie je mi Božou prozreteľnosťou odopierané, pretože spravodlivý Boh nepovažuje za vhodné zjavovať zatratenie duše, ak by len nemal nejaký dôležitý zámer. Tiež si myslím, že keby som došla k poznaniu takej veľkej skazy, mohla by som od žiaľu zomrieť. Nepochybne to by bol dôsledok takého odhalenia a účinok takého hrozného zjavenia, taký veľký žiaľ by mi spôsobil pohľad na dušu naveky odlúčenú od Boha. Sama som prosila Pána, aby mi neukazoval žiadneho človeka, ktorý si zaslúžil svoje zatratenie. Nikdy by som neodmietla, ani za cenu vlastného života, kohokoľvek oslobodiť z moci hriechu či poznať okamžitý stav hriešnej duše, ale kiež by som nikdy nevidela nikoho, kto je mimo spásy!

21. Toto svetlo mi nebolo dané preto, aby som odhaľovala jednotlivé tajomstvá, ale aby som ho obozretne a múdro užívala. Aj keď niečo začalo byť vedľajšie, svetlo zostávalo so mnou ako nejaká podstata, ktorá pochádza od samého Boha a oživuje, a vo zvykovom konaní mi pomáhalo zaisťovať si pevnú vládu nad nižšími chúťkami a pocitmi. Súčasne sa v nadradenej časti svojej duše teším z vízií, vlastnenia pokoja, chápania tajomstiev a svätosti života Kráľovnej neba a iných tajomstiev týkajúcich sa viery, ktoré mi boli v nikdy nehasnúcom svetle stále zjavované a sprítomňované. Kedykoľvek sa ako tvor znížim k tomu, aby som sa venovala ľudským záležitostiam, Pán ma hneď začne volať so sladkou, ale prísnou vážnosťou a obracia moju pozornosť späť k jeho slovám a učeniu, k uvedomelému rozjímaniu nad týmito tajomstvami, milosťami, cnosťani a k vonkajšej i vnútornej činnosti panenskej Matky, ktorú vysvetlím neskôr.

22. Takto, keď som v stave vyššie opísaného osvietenia, vidím tiež a poznávam Kráľovnú a Paniu, ktorá sa so mnou zhovára, aj anjelov v ich prirodzenosti a vznešenosti. Niekedy ich vidím a poznávam v Pánovi a inokedy samotných s tým rozdielom, že vtedy zostúpim na nižšiu úroveň poznávania. Taký istý rozdiel vnímam, keď vyplýva z predmetu a druhu poznania. Na nižšej úrovni vízie sa dívam na sväté kniežatá, počúvam ich a rozprávam sa s nimi, pričom oni mi odpovedajú a vysvetľujú mi mnohé tajomstvá, ktoré mi Pán ukázal. Rovnako Kráľovná neba mi zjavuje a predkladá rôzne tajomstvá svojho najsvätejšieho života. Veľmi jasne rozlišujem každú z týchto svätých osôb a pociťujem božské účinky, ktoré každá z nich vzbudzuje v mojej duši.

23. Keď však vidím rovnaké osoby v Pánovi, vidím ich ako v zrkadle slobodne nastavenom jeho Velebnosťou, v ktorom mi podľa svojej vôle ukazuje svätých s veľkou jasnosťou a s najvznešenejšími účinkami na moju dušu. V tomto zvláštnom svetle sa stáva známym aj sám Pán, takisto i svätí a ich vynikajúce cnosti a obdivuhodné skutky, aj spôsob, ako ich konajú prostredníctvom milostí, ktoré ich na ne uschopňujú (Flp 4,13). Ide o stav poznávania, v ktorom je tvor naplnený väčšou a úplnejšou radosťou, ktorá ešte viac umocňuje silu a spokojnosť duše, pričom ich udržiava v rovnováhe, ako by bola v jej ťažisku. Pretože čím viac je svetlo duchovné a čím menej telesné alebo pomyselné, tým sú účinky silnejšie a vznešenejšie a získané poznanie podstatnejšie a určitejšie. Hoci aj tu existuje rozdiel, pretože vízia a poznávanie samého Boha, jeho vlastností a predností sú nadradené a ich účinky nadmieru nežné a vľúdne, zatiaľ čo vízia a poznávanie tvorov, a to aj v Pánovi, sú nižšieho rádu. Zdá sa mi, že táto podradnosť vzniká v samotnej duši, pretože jej vlastná schopnosť vízie je obmedzená a nemôže mať takú intenzívnu účasť alebo vnímanie Boha, keď ho vidí spolu s inými tvormi, ako keď ho vidí samotného bez nich. Vízia samotného Boha je tiež sprevádzaná väčšou plnosťou radosti ako vízia tvorov v Bohu. Poznávanie Božstva je také krehké, že účasť na akejkoľvek inej veci spojenej s ním narušuje do istej miery jeho čírosť, prinajmenšom dokiaľ budeme v našom smrteľnom stave.

24. V nižšom stave, o ktorom som sa zmienila, vidím najsvätejšiu Pannu, anjelov samých osebe i spôsob, ktorým ku mne hovoria, ktorým ma učia a osvecujú. Vyrozumela som, že je to podobný spôsob, ktorým sa anjeli navzájom osvecujú, ktorým spolu komunikujú a hovoria, keď anjeli z vyššieho rádu osvecujú anjelov z nižšieho rádu. Pán je prvotnou príčinou tohto svetla, ale Kráľovná, ktorá ho prijala v jeho najvyššej plnosti, ho zdieľa akoby nejakým kanálom s vyššou časťou mojej duše, takže začínam poznávať jej dokonalosť, výsady a tajomstvá rovnako, ako si podriadení anjeli uvedomujú, čo im oznamujú nadradení duchovia. Poznávam ju tiež podľa učenia, ktoré mi sprostredkuje, podľa jeho príznačných účinkov a iných vlastností, ktoré pociťujem, zakúšam a ktoré svedčia o čistote, vznešenosti a skutočnosti týchto vízií. Nestretávam sa v nich s ničím nečistým, temným, nepravdivým alebo podozrivým, pričom mi súčasne nič sväté, čisté, pravdivé nezostáva skryté. To sa u mňa deje v úmernej miere, keď sa rozprávam s anjelmi, pretože mi sám Pán často oznamoval, že ma osvecujú a komunikujú so mnou takisto, ako sa rozprávajú navzájom medzi sebou. Osvietenia sa ku mne môžu dostať aj postupne, všetkými týmito kanálmi a cestami: Pán mi udelí schopnosť niečo pochopiť, čiže osvietenie, najsvätejšia Panna mi ho vyjaví a anjeli ho vyjadria slovami. Niekedy, a to je najobvyklejší prípad, mi svoje sväté učenie odovzdáva sám Pán a inokedy najsvätejšia Kráľovná alebo svätí anjeli. Stáva sa tiež, že je mi dané veci iba pochopiť a je ponechané na mne, aby som našla vhodné slová na ich popísanie. Pri hľadaní vhodných slov sa môžem, ak Boh dopustí, mýliť, pretože som len nevedomá žena a musím spoliehať len na to, čo som počula. Pokiaľ sa pri vysvetľovaní mojich vízií vyskytnú nejaké ťažkosti, radím sa so svojím Pánom a duchovným vodcom, zvlášť v náročných a nepríjemných záležitostiach.

25. V tomto rozpoložení a stave zriedkakedy mám jasné a konkrétne vízie, často sú skôr nejasné a nekonkrétne, oveľa nižšieho stupňa ako tie vznešené, duchovné, myšlienkové vízie, o ktorých som až doposiaľ hovorila. Môžem však s istotou tvrdiť, že vo všetkých duchovných osvieteniach, ktoré prijímam, nech už sú veľké či malé, nižšie alebo vyššie, či už prichádzajú od Pána, najsvätejšej Panny alebo ostatných anjelov, vo všetkých dostávam nadmieru bohaté svetlo a pomoc spásy, ktoré mi umožňujú vidieť a poznávať pravdu a cestu k väčšej dokonalosti a svätosti. Cítim v sebe božskú silu, ktorá ma núti usilovať sa o väčšiu čistotu mojej duše a o pokrok v milosti Pána, takže som schopná pre ňu zomrieť a konať vo všetkom s väčšou dokonalosťou. Prostredníctvom všetkých týchto rôznych stupňov a spôsobov vnímania, ktoré som už popísala, sa učím poznávať všetky tajomstvá života Kráľovnej neba, na veľký pokrok a potešenie môjho ducha. A za toto všetko z celého srdca a mysle ďakujem Všemohúcemu, vyvyšujem ho, klaniam sa mu a chválim ho ako najmocnejšieho, svätého a veľkého Boha, ktorý je hoden obdivu, cti, vznešenosti, slávy a vážnosti po všetky veky vekov. Amen.

KAPITOLA III.

O POZNANÍ BOŽSTVA, KTORÉ MI BOLO UDELENÉ,
A O ROZHODNUTÍ STVORIŤ SVET

26. Ó, najvyšší Kráľ a najmúdrejší Pán, aké nevyspytateľné sú tvoje rozhodnutia a tvoje cesty nepochopiteľné (Rim 11,33)! Nepremožiteľný Bože, ktorý si večne živý (Sir 18,1), ktorého počiatok nie je známy! Kto môže pochopiť tvoju veľkosť a kto môže byť hoden tvojich najvznešenejších diel, alebo kto ti môže povedať, prečo si ich stvoril (Rim 9,20)? Pretože si vyvýšený nad ne nad všetky, náš zrak ťa nemôže dostihnúť a náš rozum pochopiť. Buď zvelebený, veľkolepý Kráľ, pretože si ráčil ukázať mne, svojej otrokyni a odpornému červovi, veľké a nesmierne vznešené tajomstvá, povzniesol si môj príbytok a pozdvihol môjho ducha do výšin, v ktorých som videla nevysloviteľné veci. Videla som Pána a Stvoriteľa všetkého, vnímala som vznešenosť Bytosti, ktorá existovala sama osebe predtým, ako stvorila čokoľvek iné. Neviem, akým spôsobom mi to bolo zjavené, ale viem, čo som videla a vnímala. Jeho Majestát, obsahujúci všetky veci, si je vedomý toho, že zatiaľ čo hovorím o jeho božstve, sú moje myšlienky nehybné, moja duša nepokojná, moje schopnosti nečinné, a že vyššia časť mojej bytosti opúšťa nižšiu a živočíšnu časť, pohŕda tým, čo je zmyslové, a uteká k svojmu Milému, pričom zanecháva neživé telo, ktoré by mala udržiavať pri živote. Pri týchto vzletoch a odlúčeniach lásky pretekajú moje oči slzami a môj jazyk ostáva nemý. Ó, môj najvyšší a nepochopiteľný Pán, nekonečný predmet môjho myslenia! Aká zničená sa cítim byť pri pohľade na teba, Nezmerný a Večný, ako sa moje bytie plazí v prachu, keď sotva chápe, čím je! Ako sa môže moja bezvýznamnosť a bieda odvážiť obdivovať tvoju majestátnosť a veľkosť? Oživuj, ó, Pane, moju bytosť, posilňuj môj zrak a vdýchni život môjmu strachu, aby som bola schopná popísať, čo som videla, a splniť tak tvoj príkaz.

27. Videla som Najvyššieho a súčasne pochopila, aký je sám osebe jeho majestát. Prijala som jasné povedomie a pravdivý vnem o význame pojmu Boh, ktorý je vo svojej podstate a vlastnostiach nekonečný, ktorý je večný a vyvýšený nad všetkým, ktorý existuje v troch osobách a ktorý je jediným pravým Bohom. V troch osobách preto, že pozostáva z troch činností vedomia, chápania a vzájomnej lásky, ako jediný Boh, aby zaistil dobrodenie večnej jednoty. Je to Trojica Otca, Syna a Duch Svätého. Otec nebol učinený, stvorený ani splodený, nemôže byť vytváraný alebo mať svoj počiatok. Vnímala som, že Syn odvodzuje svoj pôvod iba z Otca večným plodením, že sú si obaja rovní vo svojom trvaní a večnosti a že je Syn plodený plodnosťou Otcovho rozumu. Duch Svätý vychádza z Otca a Syna prostredníctvom lásky. V tejto nedeliteľnej Trojici nie je nič, čo by bolo možné označiť ako prvé alebo posledné, väčšie alebo menšie. Všetky tri osoby sú rovnako večné a večne si rovné, v tom spočíva jednota podstaty Trojice osôb. Rovnako tak nie sú tieto osoby navzájom zmiešané, aby tvorili jedného Boha, ani božská podstata nie je rozdelená, aby vznikli tri osoby existujúce samostatne ako Otec, Syn a Duch Svätý. Jednako však predstavujú jedno a to isté Božstvo, kde sú si jednotlivé osoby celkom rovné v sláve, vznešenosti, moci, večnom bytí, v nesmiernosti, múdrosti, svätosti a vo všetkých vlastnostiach. Aj keď Božstvo utvárajú tri osoby, v ktorých všetky ich nekonečné dokonalosti existujú, je to jediný a pravý Boh, svätý, spravodlivý, mocný, večný a nezmerný.

28. Ďalej mi bolo dané na vedomie, ako Trojica vníma samu seba prostou víziou, bez nutnosti novej alebo odlišnej formy poznania, pričom Otec vie, čo vie Syn, a Syn s Duchom Svätým vie, čo je ukryté v Otcovej mysli. Tiež som pochopila, ako sa navzájom milujú jednou a tou istou nesmiernou a večnou láskou, aká je ich nedeliteľná a rovná jednota vedomia, lásky a skutkov, aká je ich jednoduchá, nehmotná a nedeliteľná prirodzenosť, božská podstata pravého Boha, v ktorej sú spojené a zjednotené všetky dokonalosti vo svojej najvyššej a nekonečnej miere.

29. Naučila som sa tiež chápať kvalitu týchto dokonalostí najvyššieho Pána: že je krásny bez chyby, veľký bez miery, dobrý bez výhrad, večný bez trvania času, silný bez slabosti, žijúci bez známok skazy, pravdivý bez klamu, prítomný na všetkých miestach, ktoré vypĺňa bez toho, aby ich zabral, je vo všetkých veciach bez toho, aby potreboval nejaký priestor. Neexistuje žiadna trhlina v jeho láskavosti ani chyba v jeho múdrosti. Vo svojej múdrosti je nevyspytateľný, v rozhodnutiach hrozný, v súdoch spravodlivý, vo svojich myšlienkach veľmi tajomný, vo svojich slovách nesmierne pravdivý, vo svojich skutkoch svätý, vo svojom bohatstve oplývajúci. Žiadny priestor nie je pre neho príliš široký a jeho nedostatok stiesňujúci, jeho vôľa je nemenná, zármutok mu nespôsobuje bolesť, minulosť pre neho nepomíňa a budúcnosť neprichádza. Ó, večná Nesmiernosť, akú neobmedzenú expanziu som v tebe videla! Akú rozľahlosť vidím v tebe ako nekonečnom bytí! Zrak sa nezastavuje ani nevyčerpáva v priepasti tvojej Bytosti, ktorá je nemenná podstata, bytie nad všetkým ostatným bytím, najdokonalejšia svätosť, nadmieru stála pravda, je to nekonečnosť, dĺžka, šírka, výška, hĺbka, sláva a jej pôvod, odpočinok bez únavy, nezmerná dobrota. Toto všetko som vnímala v jednom okamihu, ale na plnší opis sa mi nedostáva sily.

30. Videla som Pána takého, aký bol pred stvorením všetkého, a s veľkým úžasom som pátrala zrakom po mieste, kde stál trón Najvyššieho, pretože ešte neexistovalo najvyššie ani najnižšie nebo, neexistovalo slnko, mesiac ani iné hviezdy, ani živly, bol iba Stvoriteľ bez čohokoľvek z jeho stvorenia. Všetko bolo prázdne, bez prítomnosti anjelov, ľudí alebo zvierat. Pochopila som, aké je nutné uznať, že Boh má svoje bytie v sebe a že netrpí núdzou a ani nepotrebuje nič zo stvorených vecí, pretože je vo svojich vlastnostiach po stvorení rovnako nekonečný ako pred stvorením, pričom bude mať tieto vlastnosti po celú večnosť, pretože v ňom existujú ako v nezávislej, nestvorenej podstate. V žiadnej dokonalosti, ktorá je sama osebe čistá a z podstaty taká, nemôže chýbať jeho božstvo, pretože božstvo je jedinou vecou, ktorá je z podstaty a ktorá obsahuje všetky dokonalosti stvorených vecí v nadmieru významnej a nevýslovnej miere. Všetky ostatné bytosti, nakoľko existujú, majú svoju existenciu len vďaka tomuto nekonečnému bytiu, ako dôsledok pôsobenia tejto príčiny.

31. Vyrozumela som, že Najvyšší bol v stave pokoja svojho bytia, keď sa tri osoby, vyjadrené naším chápaním záležitosti, rozhodli zdieľať svoje dokonalosti ako dobrovoľný dar. Pre lepšiu názornosť musím podotknúť, že Boh sám osebe chápe všetky veci v jednom, nedeliteľnom, nadmieru jednoduchom a okamžitom akte poznania. Nemusí prechádzať od jednej veci k poznaniu inej veci, ako to robíme my. Svojím rozumom nemusí rozlíšiť a pochopiť najskôr jednu vec, aby potom mohol pokročiť v poznaní iných vecí tým, že si ich dá do súvislosti s vecami, ktoré už pochopil. Boh vníma všetky veci spoločne v ich jednote, bez rozlišovania, čo bolo alebo bude, pretože všetky veci sú spoločne vo svojej jednote obsiahnuté v jeho božskom a nestvorenom poznaní rovnako, ako sú obsiahnuté a uzavreté v jeho nekonečnej Bytosti od svojho prvopočiatku.

32. V tomto poznávaní Boha, ktoré je obvykle označované ako poznanie rýdzeho rozumu, nesmieme, v súlade s prirodzenou nadradenosťou rozumu nad vôľou, prehliadnuť určitú postupnosť, avšak nie časovú, ale prirodzenú, pretože vnímame, že akt rozumu predchádza svojou povahou akt vôle. Pri našom spôsobe premýšľania o veciach premýšľame samo osebe aktom rozumu, oddelene od rozhodnutia alebo priania niečo vykonať. V tejto prvej fáze alebo chvíli tri božské osoby aktom rozumu potvrdili možnosť vytvorenia vonkajšieho sveta a všetkého tvorstva, ktoré bolo, je a bude.

33. Aj keď nie som hodná poznať poriadok, podľa ktorého Boh postupoval alebo ktorý môžeme ako ľudia vnímať vo výnose stvorenia, jeho Velebnosť si napriek tomu ráčila povšimnúť moju žiadosť, ktorú som v tomto ohľade vzniesla. Požiadala som ho, aby ma zoznámil s postavením, ktoré zaujímala Božia Matka a naša Kráľovná v Božom vedomí. Tak dobre, ako len budem môcť, vyjadrím, čo mi odpovedal a vyjavil, pričom poviem tiež niečo o zákonitostiach, ktoré som v jeho myšlienkach s Božou pomocou rozpoznala. Budem ich popisovať v časovej postupnosti, pretože inak nie je možné prispôsobiť poznatky z božskej náuky našim schopnostiam. Táto náuka sa nazýva náukou zjavenia a pozostáva z božských predstáv či obrazov tvorov, ktoré sa Boh rozhodol povolať do existencie a ktoré sú dielom jeho mysle, vďaka ktorej má o tvoroch nekonečne presnejšie povedomie, než aké kedy budeme mať my.

34. Aj keď je božské vedomie jednoliate, celkom priamočiare a nedeliteľné, je nutné vedomie božského rozumu a poznanie jeho vôle rozdeliť do mnohých okamihov alebo do mnohých rôznych krokov, ako zodpovedajú zákonitostiam stvorených vecí. Pretože vecí, ktoré vidím, je mnoho a pretože v nich existuje určitý poriadok, podľa ktorého sú niektoré prvé a iné nasledujúce. Keďže existencia niektorých tvorov umožňuje existenciu iných tvorov, ich existencie od seba závisia. V súlade s tým hovoríme, že Boh zamýšľal a rozhodol sa vykonať jedno predtým, než vykonal iné, a že keby si vo svojej náuke zjavenia neprial mať alebo do neho nezahrnul to prvé, neprial by si ani to, čo by nasledovalo. Ale z takéhoto vyjadrovania nesmieme usudzovať, že Boh všetko vytvoril radom aktov rozumu alebo vôle, chceme skôr len naznačiť, že jedny tvory sú závislé na druhých a že vznikali v takom poradí. Aby bolo možné ľahšie pochopiť spôsob tvorenia, uplatňujeme na úkony božského rozumu a vôle pri utváraní vecí ich poriadok tak, ako ho objektívne vidíme.

KAPITOLA IV.

AKO SÚ BOŽSKÉ ROZHODNUTIA ROZDELENÉ
DO POSTUPNÝCH KROKOV A ČO SA BOH
V KAŽDOM KROKU ROZHODOL ZDIEĽAŤ NAVONOK

35. Pochopila som, že tento poriadok pozostáva z nasledujúcich krokov. V prvom kroku Boh poznal svoje nekonečné vlastnosti a svoju dokonalosť spolu so sklonom a nevýslovnou chuťou zdieľať sa navonok, čo je potreba, ktorej poznanie je na prvom mieste. Keď Boží Majestát uvidel povahu svojich nekonečných dokonalostí, ich cnosť a ich vznešene pôsobiacu účinnosť, pocítil, že by bolo spravodlivé a úplne vhodné a akoby povinné a nutné deliť sa, aby vyhovel svojmu sklonu preukazovať a uplatňovať svoju veľkorysosť a zhovievavosť tým, že bude navonok so vznešenosťou rozdávať z nekonečných pokladov, ktoré sú obsiahnuté v jeho božstve. Pretože je vo všetkom nekonečný, je pre neho oveľa prirodzenejšie zdieľať dary a milosti ako pre plameň šľahať hore, pre kameň padať dolu alebo pre slnko vyžarovať svetlo. Táto nezmerná hĺbka dokonalostí, tento nadbytok pokladov, toto nekonečné bohatstvo bolo uvedené do pohybu svojím vlastným sklonom deliť sa. Boh si je súčasne vedomý, že sa jeho bohatstvo rozdávaním darov a milostí nezmenší, ale že existuje len jediná cesta, ako ho zväčšiť, totiž nechať jeho dary vytekať z nevyčerpateľnej studnice svojho bohatstva.

36. Toto všetko videl Boh v prvom kroku po vnútornej komunikácii, prostredníctvom večného vyžarovania. Keď sám seba pristihol, že je akosi zaviazaný navonok sa zdieľať, vnímal, že urobiť to by bolo také sväté, spravodlivé, milosrdné a božské, že už ho potom nemohlo nič zadržať. V súlade s naším spôsobom chápania môžeme dianie v Božom vedomí prirovnať k situácii, keď by naša myseľ nebola spokojná a nemala pokoj, dokiaľ by nedosiahla to, po čom túži, v jeho prípade tvorstvo, u ktorého a s ktorým by prostredníctvom zdieľania svojho božstva a dokonalosti nachádzal svoje potešenie.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Mystické mesto Božie I - Počatie.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.