ODOVZDÁVANIE OHŇA
Čo ti otec nepovedal

Peter Podlesný

ODOVZDÁVANIE OHŇA
Čo ti otec nepovedal
Peter Podlesný

Copyright © Peter Podlesný
Slovak edition © Publixing Ltd, 2022

Ilustrácie: Zuzana Pallas
Fotografia autora na obálke: Michaela Šarudy
Jazyková korektúra: Mgr. Barbora Benešová
Grafický návrh a sadzba: Monika Hrušková
Sadzba e-knihy: Michal Kočí

Vydal: Publixing Ltd
2 Hope Cottage, Reading Road, RG8 0QY Woodcote, UK
www.publixing.com
2. vydanie

ISBN 978-1-9162433-2-3

PREDOVŠETKÝM

Predovšetkým treba povedať, že nie som žiaden „self-made man“. Moje úspechy nespočívajú len vo mne. O to, kto som, som sa nezaslúžil sám. Na mojej ceste, ktorej súčasťou sa stala táto kniha, ma formovali a stále formujú mnohí ľudia. Muži aj ženy.

Moja manželka, ktorá je pre mňa zrkadlom a prijatím, slobodou a významom. Moja malá Miriam, škola života, motivácia byť dobrým otcom. Dávid, syn, ktorý vďaka Bohu, nespĺňa predstavy a jeho dar autizmu zo mňa robí iného muža.

Otcovi a mame, bez toho, aby som chcel byť patetický, patrí moja láska a vďaka, pretože boli vždy mojimi fanúšikmi a nepodarilo sa mi ich od toho odradiť, ani keď som robil veci inak ako oni. K tomu by som rád pridal spomienku na svojho dedka, pretože nesie obrovský podiel na tom, kým som. Je mi ľúto, že o tom nevie.

300 hrmených, chlapi, tak veľmi rozdielni, sa stali neoddeliteľnou súčasťou môjho života, partia, ktorú by mi mohol závidieť nejeden z vás. Ak niekomu patrí titul brat, tak práve im. Vďaka, Martin, Mišo, Pavel, Matúš, Peťo, Ľube, Ďuri, Tomáš. Potreboval som a budem vás potrebovať.

Došiel by som v živote úplne inam nebyť mojich mentorov. Neviem, či by moje kroky vždy považovali za správne. Vlastne som si istý, že nie, no napriek tomu si ich ctím ako učiteľov a dôverných priateľov. Múdrosť tých, ktorí kráčali predo mnou, som nie vždy dokázal oceniť, takže som vďačný za ich trpezlivosť. Ľubo, Samko, Daniel, ďakujem vám.

Chlapi, ale aj ženy, ktorí sa rozhodli priložiť ruku k dielu a budujú Mužom ako hnutie, ktoré má dopad na životy iných. Je vás príliš veľa a toto uvedomenie ma napĺňa o to väčšou pokorou. Rudo a Martin, muži, ktorí nestoja bokom, ale kryjú chrbát a pozerajú ďaleko dopredu. Michael, Gabi, Julo, Michal, vy, ktorí ste obetovali čas a priestor, aby iní mohli rásť. Janka a Ivka, ženy, ktoré prečítali viac článkov nášho magazínu ako množstvo mužov a postarali sa o ich formu a obsah. Vaša oddanosť tejto veci je obdivuhodná.

Špeciálne. Vďaka, Pali. Nemyslím, že to, kto som, dáva význam tomu, čo sa ti stalo, ale pomohol si, aby falošný obraz, ktorý som o sebe mal, začal praskať. Popravde by som si radšej nechal falošný obraz o sebe, ak by sme sa mohli stretávať a putovať spolu, ale je to, ako to je, tak sa snažím myslieť si, že by si sa so mnou priatelil aj teraz.

A nakoniec, ale určite nie nevýznamní, ste tu všetci tí, ktorých som nemenoval. Takí, ktorí ste ma sprevádzali nejaký kus cesty, alebo sa naše cesty len na chvíľu pretli. Považujem vás za priateľov a ak to cítite rovnako, tak hovorím o vás. Som nesmierne požehnaný množstvom skvelých ľudí nielen tu, ale aj za morom (hey, Hudson a Kari). Ďakujem, že vďaka vám zažívam momenty inšpirácie, poznania, a že som s vami prešiel cez neuveriteľné veci. Prosím, nezabudnite na nich, aby mi ich mal kto raz pripomenúť.

Vidíte? Žiaden samorast, úkaz, ani človek, ktorý by si vydrel všetko sám. Len veľmi šťastný muž.

Ďakujem.

1

BREMENO A DAR KAŽDÉHO MUŽA

Sme lovci a zberači v tieni mrakodrapov. Zostali v nás prastaré túžby, no krčíme sa v neistote toho, ako ich spojiť s novými úlohami, ktoré priniesli obleky. Niektorí z nás sa rozhodli nevzdať. Lovíme zážitky, zbierame skúsenosti, cestujeme kvôli tomu po celom svete. Napriek tomu sa nakoniec stretneme znova s otázkou „Čo je mojou úlohou?“ Kto je muž v 21. storočí?

Ženy sa na rozdiel od nás spamätali skôr. Zistili, že je tu čas na zmenu, priestor na to, aby predefinovali svoje postavenie a úlohy, zatiaľ čo my muži sme žili v nerušenom spánku istoty, že je všetko v poriadku. Zjavne nie je. Kým sme hibernovali, udialo sa mnoho zásadných vecí. Zatiaľ čo si ženy svoju suverenitu získali, mu sme ju stratili. Prišli sme o prechodové rituály od chlapcov k mužom, zanikla naša úloha jediných živiteľov rodu, zdá sa, že nie je potrebné, aby sme chránili svoje obydlia s mečom v ruke. Popri tom sme opustili „kmeňových starešinov“, a tak už nemáme nikoho, kto by nám odovzdával skúsenosti, kmene vystriedali virtuálne komunity.

Na to, aby sme si dokázali odpovedať na otázky, ktoré nám dávajú smer a dôvod, sa musíme pozrieť pravde do očí. Pravde o sebe a pravde o tom, že mužom sa človek nerodí, ale stáva sa ním. Tým nemám na mysli otázku pohlavia, ale kvalitu a účel svojej existencie. Tie muž potrebuje objaviť a vybojovať. Dôkazom, že sa tak nedeje, že sa strácame a radšej ako zápas volíme únik, sú aj tragické štatistiky. V roku 2019 sme na Slovensku zaznamenali 492 dokonaných samovrážd, z toho 416 (83,5 %) spáchali muži, 82 ženy. Roky predtým na tom bolo Slovensko veľmi podobne. V Českej republike sa pomer veľmi podobá a to znamená, že muži v „našom priestore“ majú nechvalné prvenstvo.

Existuje cesta z tejto mizérie? Môžeme byť lepšími chlapmi, partnermi, otcami, priateľmi, zamestnávateľmi, zamestnancami? Osobne som presvedčený, že áno. Bude nás to stáť námahu, nepríjemnú pravdu o sebe samom, pády, zlyhania, ale v konečnom dôsledku víťazstvo. O takejto ceste je táto kniha. Spôsobov, ako byť mužom v 21. storočí, je mnoho, my sa budeme snažiť nachádzať spôsob, ako sa k nim prepracovať.

Cieľ celej knihy je jednoduchý. Spoločne identifikujeme, čo nás ako mužov robí lepšími. Hodnoty, disciplína, cnosti, proaktivita.

Ak máte predstavu, že sa človek stane mužom s hodnotami nejakým samospádom, a že sa to „tak nejak“ udeje, musím vás sklamať. Čo nás nič nestojí, zväčša za nič nestojí. Rád by som s vami hovoril o zápase, bojovom chodníku, na ktorý sa potrebujeme bez výnimky vydať. Ak ste ochotní prijať, že táto cesta môže vyžadovať obete, diskomfort a podobne príjemné záležitosti, ste tu správne.

Je však možné, že ste tu nesprávne. Ak ste so sebou spokojní, máte pocit, že skôr ako vy by sa malo meniť vaše okolie, strácali by ste pri tejto knihe zbytočne čas. Možno žijete v tajnej túžbe po časoch, keď sa mužnosť definovala nadvládou nad ženami. Aj v takom prípade ste na zlej adrese. Ak budeme hovoriť o nejakom type nadvlády, tak to bude ovládanie svojho charakteru a seba samého. V prípade, že ste útlocitní, môžu vás niektoré vety vyrušiť. Napríklad: „Táto kniha nie je písaná pre ženy.“ Dámy, samozrejme, môžu ťažiť z tejto knihy a vidieť trochu viac za oponou toho, ako vnímam svet mužov ja, ale omnoho viac prospechu z tejto knihy bude, ak ju darujú mužom vo svojom okolí.

V každom prípade vám radím, aby ste nasledujúcim riadkom dali šancu zmeniť váš postoj. Je jedno, ako máte posadený hlas, koľko vážite, či jete, alebo nejete mäso. Muža definuje čosi iné. Prejdeme spolu nevyhnutnú výbavu, ktorú je potrebné vlastniť. Budeme hovoriť o tom, čo vo vzťahu k sebe, ženám, priateľom, práci a mnoho iného. Žiaľ, alebo skôr našťastie, na tejto výprave neexistujú skratky, neponúkajú sa čarovné zaklínadlá, nikto za vás nevezme šichtu. Zakaždým budeme stáť pred rozhodnutím prevziať absolútnu zodpovednosť za to, čo sa udeje ďalej.

Ak máte predstavu, že sa človek stane mužom s hodnotami nejakým samospádom, a že sa to „tak nejak“ udeje, musím vás sklamať. Čo nás nič nestojí, zväčša za nič nestojí.

To, čo môžete získať, stojí za to. Nasmerovanie na cestu muža, zápas so sebou samým, hľadanie zmyslu, odovzdávanie ohňa. V jednej z mojich obľúbených kníh nájdete tento rozhovor medzi umierajúcim otcom a synom.

Syn: Chci být s tebou.
Otec: Nejde to.
Syn: Prosím.
Otec: Nemůžeš. Musíš dál nýst oheň.
Syn: Neumím to.
Otec: Ale umíš.
Syn: Je opravdickej? Ten oheň?
Otec: Je.
Syn: A kde je? Nevím, kde je.
Otec: Ale víš. Máš ho v sobě. Vždycky jsi měl. Já ho tam vidím.
Syn: Vezmi mě s sebou. Prosím tě.
Otec: To nemůžu. Nemůžu v náručí držet mrtvýho syna. Myslel jsem si, že bych to dokázal, ale nemůžu.
Syn: Řekl jsi, že mě nikdy neopustíš.
Otec: Já vím. Odpusť mi to. Patří ti celý moje srdce. Vždycky ti patřilo. Jseš skvělej kluk. Vždycky jsi byl. Až tu nebudu, stejně se mnou budeš moct mluvit. Něco mi řekneš a já tobě taky. Uvidíš.
Syn: Uslyším tě?
Otec: Ano. Určitě. Budeš si ten rozhovor představovat. A uslyšíš mě.
(Cesta, Cormac McCarthy, Argo, 2019, str. 177)

2

TOTO JE NAŠA CESTA A NIKTO JU ZA NÁS NEPREJDE

Bremenom i darom pre každého muža je odovzdávať oheň. V ideálnom svete by nás to naučili otcovia, strýkovia, starešinovia. Ak sa tak vo vašom živote stalo, máte obrovský poklad. Väčšina z nás však takéto niečo nikdy nezažila. Preto sú tu nasledujúce riadky. Už nie je na čo čakať. Armáda nás nepríde zachrániť. Záchrana je na našich pleciach. Naša spoločná cesta začína.

Chlap, ktorý vedome pátra po mužnosti, je vzácny úkaz. Aspoň zatiaľ. Z mojej osobnej skúsenosti to v istých kruhoch budí záujem, v iných kruhoch pohŕdanie alebo výsmech. Niektorí chlapi sa vaším životným štýlom cítia ohrození, pretože im to odkrýva ich priemernosť a neochotu niesť zodpovednosť.

Byť súčasťou tejto „renesancie mužnosti“ napríklad znamená odmietnuť pozíciu obete.

Napriek všetkému, čo tu prezentujeme, to nie je žiadna rehoľa. Čím je chlap mužnejší, tým prirodzenejšie a jednoduchšie sa mu žije. Nehovorím, že tento život nie je plný výziev a ťažkostí, ale tieto veci existujú synergicky.

Muž, ktorý to so sebou myslí vážne, sa totiž skoro naučí, že výzvy sú niečo, čo ho priťahuje. Viete, o čom hovorím, keď mám na mysli komfort v diskomforte? Prestane vám prekážať, že cez ťažkosti sa vytvára váš charakter. Takáto cesta je veľmi individuálna a osobitá pre každého, kto sa na ňu vydá. A napriek tomu, že každý z nás potrebuje svoj kmeň, kroky, ktoré robím, spôsobujú únavu iba mojim nohám.

Aj keď máme priateľov, manželky či deti?

Dôležití ľudia v našich životoch nám môžu kráčať po boku. Môžu byť pomocou, ale nikto z nás svoju zodpovednosť stať sa najlepšou verziou seba samého nemôže zveriť komukoľvek inému.

Znie to tvrdo? Usmejte sa pred bojom. Byť mužom občas znamená kráčať sám za tým, kým sa chcem stať. Nechcete žiť v priestore, ktorý vám vykolíkuje, ako by ste sa mali správať a kým sa stať.

Ľudia budú mať vždy názor na to, akí by ste mali byť. Na vás je, aby ste robili to, čo pokladáte za správne a nie to, čo od vás očakávajú. Váš život, vaša cesta, vaše pravidlá. Tvrdá práca, sústredenie na to, čo je správne, je viac, ako to, čo je ľahké.

Byť súčasťou tejto „renesancie mužnosti“ napríklad znamená odmietnuť pozíciu obete. Naše jednotlivé priority sa líšia, ale cieľ je podobný. Byť najlepšou verziou seba samého, niesť zodpovednosť, chrániť, zabezpečovať, tvoriť, viesť, a tým všetkým preukazovať lásku.

Môžeme mať akýkoľvek silný kmeň, ale tieto veci nikto neurobí za nás. Možno namiesto nás, ale nie za nás.

Cesta mužnosti je cesta z vnútra von a v prvom rade na ňu nastupujeme kvôli sebe samému, nie kvôli iným ľuďom. Nainštalujte si disciplínu, trénujte, majte dobrý sex, čítajte knihy, vykašlite sa na TV a vyjdite von so svojimi deťmi, psami alebo sami. Takýto chlap dnes nastavuje latku poriadne vysoko, aj keď sa zdá, že ide o obyčajné veci.

Na svojej ceste muž potrebuje dvíhať ťažké veci, žiť, viesť, hľadať vášeň, milovať, zlepšovať sa, tvoriť…

Toto je naša cesta a nikto ju za nás neprejde.

„Muži ideí a muži činov sa od seba môžu mnohému naučiť. Skutočne veľkí muži sú tí, čo spoja predstavy a skutky.“
Jack Donovan

3

INICIÁCIA

Každý mladý muž v sebe nesie iskru. Tá sa skôr alebo neskôr premení na plameň. Buď sa stane ohňom, ktorý slúži a pretavuje, alebo požiarom, po ktorom zostane iba spúšť. Mnoho dievčat dostane v dvanástom roku života prvú menštruáciu a informáciu, že sa stali ženami. Mnoho chlapcov v dvanástom roku života dostane… tretiu hernú konzolu a tým aj informáciu, že majú zostať deťmi.

Poznáte rozprávku o Popolvárovi? O akúkoľvek verziu ide, je Popolvár mladý muž, ktorý má obrovský potenciál, no najčastejšie sa váľa na peci, až kým ho nevyženú v ústrety dobrodružstvu. Nie je to iba rozprávka, ale dôležitý mýtus, ktorý učí o dospievaní, iniciácii a skutočnosti, že skutočným mužom sa človek nerodí, ale stáva.

V tom najhoršom scenári sa mladý chlapec ani nikdy nedostane k momentu, keď ho ktosi uvedie do života muža. Niekoľkokrát som v živote mal možnosť stretnúť „chlapcov, ktorí sa holia“. Tento termín používam práve pre jedinca vo veku muža, no s patologickým syndrómom Petra Pana. Nemusí a nechce dospieť, nikto ho nepreviedol z detstva k dospelosti. Ak by som mal veľmi stručne povedať, čo je to iniciácia, asi by som to definoval takto: „Mužská iniciácia predstavuje predovšetkým prevedenie chlapca z detského sveta do sveta dospelých mužov, kde ho čakajú nové práva a povinnosti. Tento akt sa deje so súhlasom a prijatím celej komunity. Skúška dospelosti sa zvyčajne spája s bolesťou, mentálnym siahnutím na dno, dokonca so symbolickou smrťou.“

V žiadnom prípade však nejde o vyčerpávajúcu informáciu a takejto dôležitej téme musíme venovať viac priestoru. O jednotlivých častiach popremýšľame trocha neskôr. Najprv sa pozrime do minulosti a súčasnosti, aby sme mohli popracovať na budúcnosti.

V minulosti by sme mnoho „dospelých chlapcov“ v spoločnosti nenašli. Jednoducho na to nebol priestor. Každý v istej chvíli musel opustiť priestor detstva a stať sa užitočným dospelým. Večnými deťmi mohli zostať najskôr iba „dedinskí blázni“, teda jednoduchí ľudia trpiaci nejakou mentálnou poruchou. Väčšina kultúr teda mala nejaký tip prechodového rituálu. Častokrát boli spojené s fyzickou bolesťou, krvácaním, prípadne ohrozením života. Tieto momenty však nikdy neboli samoúčelné, vždy niesli významný odkaz.

V zásade sa pri každej iniciácii opakoval rovnaký základný vzorec oddelenie – skúška – návrat. Ani jeden z týchto bodov sa nesmel vynechať či oklamať, v takom prípade by sa chlapec nestal mužom. Nakoniec aj takáto možnosť v kmeňovom živote bola a takému človeku sa nežilo jednoducho. Oddelenie od stavu závislosti na matke, skúška spojená s dotykom bolesti či smrti a návrat do komunity, ktorá víta nových plnoprávnych mužov, bol teda súčasťou rytmu života. Tu je niekoľko príkladov.

Sparta

V starovekej Sparte sa s tým nebabrali. Chlapci boli v siedmich rokoch odlúčení od rodiny a desať rokov podrobení vojenskému drilu. V osemnástom roku života ich čakala maturita s názvom krypteia. Zadanie bolo jednoduché, v priestore mimo mesta zabiť iba nožom čo najviac Heilótov – neslobodných obyvateľov, a vrátiť sa v celku späť. Po splnení úlohy sa Sparťan mohol stať manželom a bojovať za Spartu.

Mandani

Slovákom by hák nemusel byť taký vzdialený. Mandani však skutočne museli mať „na háku“. Tento kmeň pôvodných obyvateľov Ameriky pristupoval ku skúške dospelosti zodpovedne. Samotnej skúške predchádzal trojdňový pôst a takto očistený chlapec bol pripravený k iniciácii. Starší kmeňa prebodli akýmisi drevenými hákmi kožu iniciovaného v oblasti hrudníka, ramien, chrbta a vytiahli ho na povrazoch do vzduchu. V takejto visiacej polohe nesmel dať najavo žiadnu bolesť, zatiaľ čo mu ďalšími kolíkmi prebodávali kožu na nohách a rukách. Ak zvládol túto časť, stačilo už len obetovať malíčky na rukách, obehnúť niekoľkokrát osadu, vbehnúť do kruhu osadníkov, ktorí háky vyberali opačným smerom, ako boli vložené. A potom sa stal chlapec mužom.

V minulosti by sme mnoho „dospelých chlapcov“ v spoločnosti nenašli. Jednoducho na to nebol priestor. Každý v istej chvíli musel opustiť priestor detstva a stať sa užitočným dospelým.

Vanuatu a skok do hĺbky

Mysleli ste si, že skočiť bungee je dobrou skúškou dospelosti? Musím vás sklamať. Na ostrove Vanuatu sú malí chlapci ďalej. V apríli alebo máji postaví kmeň vežu z dreva, ktorá meria viac ako 30 metrov. Muži postupne lezú nahor, okolo členkov si obviažu lianu upevnenú o plošinu a vrhnú sa do hĺbky. Rýchlosť, ktorú môžu nabrať, je niečo okolo 70 km/h. Cieľom je urobiť zoskok z čo najväčšej výšky a zároveň s lianou, ktorá dovolí dotknúť sa zeme ramenom. Verte, že sa to občas nepodarí vypočítať. Rituál má dva ciele. Zaistiť požehnanie bohov a iniciovať chlapcov za mužov. Chlapci skáču odmalička a postupne stúpajú vyššie až k skoku ozajstných mužov.

Samozrejme, dnes naša kultúra takéto „barbarské“ rituály odmieta a ani ja nechcem nijak oslavovať riskovanie životov mladých chlapcov. Keď sa však dokážeme zamerať na prirodzenú potrebu, z ktorej iniciačné obrady vzišli, nájdeme návod, ako sa k nim navrátiť v zdravej a užitočnej forme. Bolesť a smrť sme v našej kultúre vytlačili na okraj, tieto stavy sú vnímané negatívne, neradi o nich hovoríme a snažíme sa, aby s nimi deti neprišli do kontaktu. Iniciačný rituál však nesmie byť ani príjemný, ani bezpečný, inak nespôsobí žiadnu zmenu. Často býva strach zo zranenia skôr doménou ženy – matky, strachujúcej sa o svojho syna. Muži sa naopak veľmi často jazvami získanými v nebezpečnej situácii chvália. V niektorých z nás je potreba po tejto skúsenosti zakorenená tak silno, že v prípade, že absentuje, sa ju snažíme hľadať na vlastnú päsť.

Adrenalínové zážitky, drogy, potýčky, promiskuita, neopodstatnený risk v práci alebo balansovanie na hrane zákona môžu byť pokrútenými snahami o potvrdenie svojej mužnosti. Nikto nám totiž nedal odpoveď na jednu z dôležitých otázok, ktorú v sebe nesieme, a tou je: „Mám na to?“ Chýbajú nám starešinovia potvrdzujúci našu hodnotu a spolupatričnosť.

Naši prastarí otcovia a ich dedovia niesli v sebe podobné, ak nie identické otázky ako my dnes. Jednou zo stôp existencie iniciačných rituálov na území Slovenska boli rôzne „skúšky“ chlapcov, ktorí sa mali začleniť k parobkom – mladším mužom v čase, keď im začali rásť prvé fúzy. Tak ste možno aj vy počuli príbehy o vozoch, ktoré si gazdovia ráno našli na streche stodoly a podobných skúškach, ktorými museli chlapci prejsť, ak chceli niekam patriť. Dnes, v dobe neprítomnosti otcov, keď sa s dedami kontaktujeme cez mobil či online, už po prechode k mužnosti nie je ani stopa. Znamená to, že je koniec? Nie je. Potreba vo vnútri chlapca je tu vždy a je nutné ju správne naplniť.

Spolu s tým, ako sa objavuje v rôznych podobách hnutie mužov, vznikajú nanovo snahy o obnovenie zdravého rituálu iniciácie. Formy sú rôzne, nakoniec neexistuje žiadna predpísaná dogma. Skôr ide o z časti rekonštrukciu toho, čo poznáme z minulosti, ale na druhej strane aj o doplnenie toho, čo vieme zo súčasnosti. Ak porozumieme základným princípom, celkom určite dokážeme vytvoriť iniciačný proces, ktorý nebude len tajomným divadielkom, ale skutočne funkčným nástrojom na ceste od chlapca k mužovi.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Odovzdávanie ohňa.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.