Obsah

- Úvod

- 1. LAICKÁ PRVNÍ POMOC

- 1.1 Druhy první pomoci:

- 1.2 Volání na tísňovou linku:

- 1.3 Zásady první pomoci:

- 2. INTEGROVANÝ ZÁCHRANNÝ SYSTÉM

- 2.1 Základní složky IZS

- 3. DUŠNOST

- 3.1 Časté doprovodné příznaky

- 3.2 Nejčastější příčiny dušnosti

- 4. KRVÁCENÍ

- 4.1 Zevní krvácení

- 4.2 Vnitřní krvácení

- 4.3 Krvácení z přirozených tělních otvorů

- 5. TEPELNÁ POŠKOZENÍ ORGANISMU

- 5.1 Popáleniny

- 5.2 Úpal – celkové přehřátí (hypertermie)

- 5.3 Úžeh – popálení sluncem (insolace)

- 5.4 Podchlazení (hypotermie)

- 5.5 Omrzliny (congelationes)

- 5.6 Sněžná slepota

- 5.7 Poleptání kůže

- 5.8 Poleptání sliznic

- 5.9 Popáleniny elektrickým proudem

- 6. ŠOKOVÉ STAVY

- 6.1 Druhy šoku

- 6.2 Stádia šoku:

- 7. PORANĚNÍ KOSTÍ A KLOUBU

- 7.1 Zlomeniny

- 7.2 Kontuze kloubu

- 7.3 Distorze kloubu

- 7.4 Luxace kloubu

- 7.5 Polytrauma

- 8. RÁNY

- 8.1 Druhy ran:

- 8.2 Infekce ran

- 9. OBVAZOVÁ TECHNIKA

- 9.1 Obinadlové obvazy

- 9.2 Šátkové obvazy

- 9.3 Tekuté obvazy

- 9.4 Fixační obvazy

- 9.5 Náplasťové obvazy

- 9.6 Poloprodyšné obvazy

- 10. VYBAVENÍ LÉKÁRNIČKY

- 10.1 Obvazový materiál

- 10.2 Léčiva

- 10.3 Zdravotní pomůcky

- 11. PŘEKOTNÝ POROD A JINÉ NALÉHAVÉ STAVY V TĚHOTENSTVÍ

- 11.1 Překotný porod

- 11.2 Zevní gynekologické krvácení

- 11.3 Vnitřní krvácení do dutiny břišní

- 11.4 Těhotenské křeče

- 12. INTOXIKACE

- 12.1 Otrava potravinami

- 12.2 Otrava houbami

- 12.3 Otrava farmaky (léky)

- 12.4 Otrava alkoholem

- 12.5 Otrava oxidem uhelnatým

- 12.6 Otrava oxidem uhličitým

- 12.7 Otravy dráždivými plyny

- 12.8 Otrava methylalkoholem (methanol, Carbinol, dřevěný líh, Fridex)

- 12.9 Typické otravy dětí

- 12.10 Otrava dalšími jedovatými látkami

- 12.11 Otravy jedovatými rostlinami

- 12.12 Otrava ropnými deriváty (benzin, nafta, motorové oleje)

- 12.13 Otravy deratizačními prostředky

- 12.14 Otravy návykovými látkami (drogami)

- 13. ALERGIE

- 13.1 Základní druhy alergií:

- 14. ÚRAZY HRUDNÍKU A PLIC

- 14.1 Tupé poranění hrudníku

- 14.2 Pronikající poranění hrudníku

- 15. AKUTNÍ STAVY A PORANĚNÍ BŘICHA

- 15.1 Poranění břicha

- 15.2 Spolknutí cizího tělesa

- 15.3 Zvracení

- 15.4 Zácpa

- 15.5 Průjem

- 15.6 Kolika

- 15.7 Náhlé příhody břišní

- 16. PORANĚNÍ HLAVY

- 16.1 Poranění lebky

- 16.2 Poranění mozku

- 17. PORANĚNÍ PÁTEŘE A MÍCHY

- 17.1 Poranění páteře

- 17.2 Poranění míchy

- 18. TONUTÍ

- 19. MIMOŘÁDNÉ HROMADNÉ UDÁLOSTI

- 19.1 Požár

- 19.2 Ionizující záření

- 19.3 Bojové chemické zbraně

- 19. 4 Biologické zbraně

- 19.5 Nezabíjející zbraně (non lethal weapons)

- 20. PORUCHY VĚDOMÍ

- 20.1 Druhy poruch vědomí

- 20.2 Příčiny poruch vědomí

- 20.3 Hodnocení stavu vědomí - Glasgowské bodovací schéma – GCS

- 20.4 Komplikace při bezvědomí

- 20.5 Zásady ošetřování nemocného v bezvědomí

- 20.6 Mdloba

- 20.7 Poruchy vědomí při epileptickém záchvatu

- 20.8 Poruchy vědomí z cévních příčin (cévní mozková příhoda – CMP)

- 20.9 – Poruchy vědomí u diabetiků

- 21. KARDIOPULMONÁLNÍ RESUSCITACE

- 21.1 Diagnostika zástavy krevního oběhu a dýchání

- 21.2 Zahájení kardiopulmonální resuscitace

- 22. SPORTOVNÍ PORANĚNÍ

- 23 NEJČASTĚJŠÍ CESTOVATELSKÉ AKUTNÍ ZDRAVOTNÍ OBTÍŽE

- 23.1 Infekční nákazy

- 23.2 Horská nemoc

- 23.3 Sněžná slepota

- 23.4 Kesonova (potápěčská) nemoc

- 23.5 Dusíková narkóza

- 23.6 Syndrom ekonomické třídy

- 23.7 Kinetóza (mořská nemoc)

- 23.8 Pokousání zvířetem

- 24 AKUTNÍ STAVY V PEDIATRII

- 24.1 Febrilní křeče

- 24.2 Spála (skarlatina)

- 24.3 Spalničky (morbilli)

- 24.4 Zarděnky (rubeola)

- 24.5 Plané neštovice (varicella)

- 24.6 Pátá nemoc (megalerythema infectiosum)

- 24.7 Šestá nemoc (exanthema subitum)

- 24.8 Příušnice (parotitis epidemica)

- 24.9 Chřipka (influenza)

- 24.10 Infekční mononukleóza

- 24.11 Syndrom náhlého úmrtí kojence (SIDS, Sudden infant death syndrome)

- 24.12 Týrané a zanedbávané dítě (Child abuse and neglect)

- 25 SPECIFICKÉ NALÉHAVÉ STAVY

- 25.1 Bolest na hrudi

- 25.2 Cévní mozková příhoda

- 25.3 Trombóza v končetinách

- 25.4 Závažné psychické poruchy

- 25.5 Hypoglykemie

PhDr. Martina Muknšnáblová

První pomoc pro pomáhající profese

Kniha neprošla jazykovou a tiskařskou korekturou.

Úvodní foto: archiv autorky.

Vydání 1., Praha 2019

ISBN 978-80-270-6269-0

Všechna práva vyhrazena. Tato kniha ani její část, nesmí být žádným způsobem reprodukovány, ukládány či rozšiřovány bez písemného souhlasu autorky.

„Můžeme tolik, kolik známe.“ F.Bacon

Úvod

Poskytovat první pomoc s sebou přináší odvahu i touhu, napětí i samozřejmost, strach i radost.

Sklonit se nad cizí osobu, která je aktuálně v nouzi a potřebuje pomoc od druhé osoby, by mělo být v pro každého z nás situací běžnou a bez nutnosti váhat. Nikdy nemůžeme vědět, kdy i my budeme v situaci, kdy si nebudeme vědět rady či fyzicky pomoci a budeme odkázaní na vstřícnost kolemjdoucích. Pakliže jsme v situaci, kdy stojíme v pozici mít možnost pomoci, nemělo by nás naše svědomí nikterak zastavit, ale naopak nám dát sílu efektivně zasáhnout. Ovšem na druhou stranu, je nutné si připustit i možná rizika pro zachránce od technické bezpečnost situace až po možná infekční rizika či agresivní chování některých pacientů v psychickém šoku.

A proč někteří v případě potřeby první pomoc cizí osobě přesto neposkytnou a raději se tváří, že o situaci vůbec nevědí a přehlížejí bezmocného? Nejčastější příčinou je strach rizik pro vlastní osobu. Nejde o bezdomovce, který má svrab, žloutenku nebo jinou zákeřnou nákazu? Ovšem podle čeho takto soudíme? Podle oblečení nebo obecně zevního vzhledu? Ale co když daný jedince takto neupraveně vypadá právě proto, že měl nehodu, krvácí a to co právě vůbec neřeší, je, jak vypadá? A skutečně dokážete rozlišit na dálku, zda je člověk v parku stočený za lavičkou v bezvědomí z opilosti nebo z kardiální či diabetické příčiny? Strach z nákazy nelze přeceňovat ale ani podceňovat!!! Pokud zachováme klidnou hlavu a budeme postupovat s eliminací rizik, lze pacientovi pomoci i bez přímého kontaktu, jelikož i jen telefonicky přivolaná odborná pomoc je také obrovská služba nemohoucímu. Druhým nejčastějším důvodem, proč se první pomoci někteří nezúčastní, přestože jsou na místě jako jediní, je strach, aby pomoc poskytli správně a nemocnému neublížili na zdraví, což by neslo neblahé následky oběma. Ale to je také velmi pesimisticko-alibistická výmluva. Pokud totiž naše znalosti nejsou dostačující, tak telefonovat umíme všichni již od předškolního věku. A že právě nemáte telefon u sebe, není nic jednoduššího než oslovit dalšího kolemjdoucího, který by se možná sám nezastavil, neboť se mylně domnívá, že zasahujete na místě Vy.

Nebuďme tedy lhostejní z nejrůznějších důvodů, které si falešně podsouváme.

Stále zatím hovoříme o první pomoci cizí osobě, ale často je nezbytné poskytnout první pomoc osobě blízké, kde sice není lhostejnost, ale o to větší strach, jak správně postupovat. Samozřejmě odborná pomoc na telefonu z dispečinku záchranné služby či praktického lékaře je k mání, ovšem co když skutečně nemáme po ruce telefon a navíc „učit se řídit, když už sedíte za volantem a řítíce se rychlostí přes křižovatku“ není žádoucí situace. Každý by měl přeci jen znát alespoň základní postupy při nejčastějších či nejzávažnějších akutních poruchách zdraví, což se právě můžete dočíst na následujících stránkách této knihy.

1. LAICKÁ PRVNÍ POMOC

První pomoc lze definovat jako soubor základních a účelných opatření, poskytnutých při ohrožení zdraví člověka. Cílem první pomoci je odvrátit případné komplikace pramenící z aktuálního zdravotního stavu. Zásah musí být akutní ale promyšlený, účelný a perspektivní.

První pomoc lze použít kdykoliv a kýmkoliv. Ošetřujeme nemocného s neočekávaným změněným zdravotním stavem, kdy si nemocný nedokáže pomoci sám a je odkázán na pomoc druhé osoby.

Cílem první pomoci je:

- Odvrátit ohrožení života

- Předejít komplikacím

- Usnadnit rychlé uzdravení (urychlit uzdravení)

První pomoc je:

- Ošetření náhlých onemocnění (poranění) ohrožující život

- Ošetření neodkladných stavů

- Účelná opatření poskytnuta na místě poranění

Nelze zaměňovat první pomoc a resuscitaci, jelikož resuscitace je zásah při ohrožení života respektive nefunkčnosti alespoň jedné ze základních životních funkcí (krevní oběh, dýchání, vědomí).

Někteří zachránci nevědí, jak přesně postupovat při první pomoci. Tehdy je nezbytné volat záchrannou službu a operátorka laikovi poradí. I přivolání záchranné služby je veliká pomoc!!! Netečnost je nejhorší!!!

První pomoc musí být:

- účelná

- rychlá

- bezpečná

- rozhodná

- uklidňující

- důvěryhodná

Dobrý zachránce je:

- Rychlý

- Rozhodný

- Zdravě sebevědomý

- Tělesně zdatný

- PSP působící – uklidní, povzbudí, důvěryhodný

- Vzdělaný

- Zkušený

1.1 Druhy první pomoci:

- Technická první pomoc (vyprošťovací, zabezpečovací prostor) – v jednoduchých případech ji může vykonat sám laik zachránce, zajišťují ji většinou hasiči (HZS – hasičský záchranný sbor), horská služba (HS), vodní služba (VS), báňská služba (BS) atd. Úkolem je vyprostit postiženého do bezpečného prostoru pro zachránce, nelze nikdy při poskytování první pomoci podcenit vlastní bezpečnost!!!!! Nejčastější úkony jsou např. přerušení elektrického proudu, vynesení postiženého ze zamořeného prostředí, z hořícího domu, vytažení tonoucího.

Technická první pomoc je vždy potřeba pokud:

- Jsou někde zraněné osoby uvízlé, uvězněné, nedostupné

- Hrozí nebezpečí požáru

- Hrozí zamoření plynem

- Jde o nebezpečí sesutí

- Při dopravní nehodě má jedno z aut nebezpečný náklad (hořlavý, výbušný, jedovatý)

Policie musí být přítomna ošetření, pokud se jedná o:

- Dopravní nehodu se zraněnými

- Podezření na trestný čin

- Nejasnou příčinu smrti

- Soukromý prostor, kam je potřeba vstoupit bez povolení majitele

- Je podezření z prodlení (mohl někdo prokazatelně ošetřit raněné mnohem dříve, ale zanedbal svoji zákonnou povinnost)

V rámci první pomoci jsou mnohdy důležitá preventivní technická opatření:

- Při autonehodě vypnout motor

- Při úniku plynu nepoužívat elektrický proud

- Při úrazu el. proudem vypnout pojistky

- Laická první pomoc – poskytovaná každou osobou, v ČR je zákonná povinnost pro každého dospělého občana poskytnout první pomoc dle svých schopností (mnohdy stačí i jen přivolat jinou pomoc, ideálně odbornou). Pro vybraná povolání (zdravotnická atd., jejichž charakter odpovídá schopnostem zareagovat na akutní zdravotní komplikace jiného člověka) platí zákonná povinnost s trestní odpovědností při neposkytnutí první pomoci. Při ohrožení života je laik vždy povinně přivolat záchrannou službu. Při laické první pomoci se používají improvizované pomůcky, mnohdy jen dočasné či částečné účinnosti, ale vždy je šance na záchranu větší než být netečný a přehlížet závažný stav. Bohužel z nejrůznějších důvodů (strach z chyby při poskytnutí první pomoci, riziku nákazy, neochoty ztrácet čas, strach z agresivity zachraňované osoby při např. poškození oděvu atd.) je první pomoc průměrně cizí osobou poskytnuta jen zhruba ve 30 % !!!! Pokud první pomoc poskytuje odborník (zdravotník), ale nemá s sebou v terénu potřebné vybavení (není právě v zaměstnání), jedná se o tzv. předlékařskou první pomoc – odbornou ale bez pomůcek.

- Odborná první pomoc – poskytuje ji obvykle zdravotnická záchranná služba, tedy zdravotničtí záchranáři především, pomocí vybavení sanitního vozu a odborných znalostí jsou schopni minimálně stabilizovat stav a předat urychleně pacienta k definitivnímu ošetření do zdravotnického zařízení. Možnosti zdravotnického záchranného sytému jsou limitovány v terénu omezeným množstvím pomůcek nejen k léčbě ale zejména k diagnostice, tudíž i diagnóza je někdy pouze pracovní a až přístrojová technika v nemocnici často odhalí pravou příčinu změny zdravotního stavu.

1.2 Volání na tísňovou linku:

- Představit se, popsat, co se přihodilo, pro koho potřebujeme pomoc (počet osob)

- Popsat, kde se nacházíme (záchytné body)

- Další komunikaci VEDE operátor – klade otázky, případně vede TAPP (telefonicky asistovanou první pomoc) či TANR (telefonicky asistovanou resuscitaci)

- Hovor vždy končí dispečer

- Při volání ZZS je důležité jasně, stručně a výstižně sdělit - kde, kdy, co, kolik lidí, jaká zranění, co je již doposud z první pomoci uděláno, kdo volá a odkud, jak lze laicky ošetřovat dál

Celostátně platné telefonní číslo (volání zdarma) na záchrannou službu je 155.

Jednotné číslo EU na integrovaný záchranný systém je 112.

Po ukončení hovoru je důležité nikam netelefonovat, jelikož dispečerka si může ověřovat hovor zpět anebo se může dotazovat, na jakém místě se přesně nachází zraněný, či zda lze jej dopravit na přístupnější místo nebo zda je prostor v blízkosti pro případné přistání vrtulníku (nesmí být v blízkosti elektrické vedení a volný prostor cca 35x35 metrů). Zachránce může vrtulník navigovat k přistání zdviženími horními končetinami či v noci zeleným světle. Pokud z nějakého důvodu již pomoc vrtulníku není potřeba má pravou horní končetinu vzpaženou a levá je upažená či v noci použije červené světlo.

Systém první pomoci spočívá v jednotlivých na sebe navazujících intervencích:

- První pomoc na místě nehody

- Tísňové volání

- Zásah technické pomoci

- Zásah RZP

- Transport

- Definitivní ošetření ve zdravotnickém zařízení

První ošetření zraněného (postiženého) na místě nehody spočívá především v základním vyšetření pro zjištění závažnosti stavu:

- Nejprve je potřeba zajistit nemocnému i sobě bezpečnost

- Dle kapitoly č. 21 o kardiopulmonální resuscitaci nejprve vyšetřit vědomí a dýchání (nepřímo srdeční činnost), abychom zjistili zda není potřeba zahájit kardiopulmonální resuscitaci a urychleně volat ZZS

- Dále vyšetřujeme pomocí svých smyslů

Neztrácet zbytečně čas ale průběžně při vyšetřování získávat informace od nemocného či svědků události

- Pohledem – zhodnotit barvu kůže (fyziologicky růžová, při dušnosti fialová, při šoku bledá atd.), velikost (hloubka) otevřených poranění, nápadnosti v okolí nemocného (rozházené léky, kartička diabetika, epileptika atd.), viditelné těhotenství aj.

- Poslechem – vedlejší fenomény u dýchání, naříkání nemocného

- Pohmatem – pohmatová bolestivost po úrazu, tvrdé břicho při zánětu pobřišnice

- Čichem – zápach z úst po acetonu u diabetického kómatu, po alkoholu, zápach moči či pokálení

Po základní diagnostice a zhodnocení stavu se poskytuje první pomoc, jak je dále popsáno v jednotlivých kapitolách. Po zajištění pacienta při očekávání odborné pomoci (ZZS) získávat další doplňující informace a setrvat s nemocným, případně improvizovaně nemocného dopravit sami do zdravotnického zařízení, pokud laický transport nemůže zdravotní stav pacienta zhoršit.

Úkolem laického zachránce není stanovit přesnou diagnózu a podle toho přesně postupovat, jeho úkolem je stabilizovat stav a zejména hlídat či se snažit obnovit základní životní funkce pacienta až do předání záchranné službě.

Při větším počtu nemocných (zraněných) je potřeba pacienty rozdělit do skupin naléhavosti první pomoci případně resuscitace viz tabulka.

Rozdělení postižených dle závažnosti zdravotního stavu

Skupina

Zdravotní stav

První pomoc

I.

Bezvědomí

- zástava dechu a oběhu

- zástava dechu nebo nedostatečné dýchání

- dostatečné spontánní dýchání

Krvácení

Otevřené poranění hrudníku

- přivolat RZP a provést výkony zachraňující život

- nepřímá srdeční masáž a umělé dýchání

- umělé dýchání

- zajistit průchodnost dýchacích cest

- stavět krvácení

- přiložit poloprodyšný obvaz

II.

Hrozící šok:

Polytraumatismus

Zlomenina dlouhých kostí

Popálenina

Poleptání

- přivolat RZP a provést protišoková opatření

III.

Ostatní menší poranění (bezprostředně neohrožující život)

-poskytnout první pomoc a transportovat do zdravotnického zařízení

1.3 Zásady první pomoci:

- S postiženým je nutné neustále komunikovat, abychom zjistili co nejvíce informací potřebných k diagnostice a optimální pomoci, nezbytné je být empatický, zdvořilý, projevit zájem pomoci a být trpělivý při např. velkých bolestech s obtížnou spoluprací s nemocným

- Nemocného nenechat o samotě do případného příjezdu ZZS

- Nemocného je nutné psychicky uklidnit, aby neurologicky se stav nezhoršoval, stejně tak jako vzájemná spolupráce je podmínkou úspěchu, při strachu (stresu) nemocného mu vyplavovaný adrenalin zvyšuje krevní tlak i pulz a dech, což lze zmírnit uklidněním situace

- Snažíme se eliminovat rušivé vlivy u ošetření - pokud to zdravotní stav dovoluje ošetřit pacienta v soukromí, dodržovat intimitu, respektovat práva nemocného a nezklamat jeho důvěru

- Požádáme kolemjdoucí o spolupráci, např. o přivolání ZZS nebo vystřídání či pomoci při transportu nebo změně polohy (bezvládné tělo je mnohem obtížněji manipulovatelné než postava při vědomí)

- Vyvarujeme se ukvapených rozhodnutí, přiměřená rozvaha je na místě, ovšem ale nadměrná diskuse nikoliv

- Nikdy nebrat nemocnému naději, ale nedávat ani nereálné informace, informovat dle svých kompetencí

- Nenechat se vyprovokovat agresivitou či připomínkami přihlížejících z okolí

- Primum non nocere! Především neublížit! - je heslo, na které musíme myslet

Svoji bezpečnost lze podpořit použitím ochranných rukavic, při resuscitaci resuscitační roušky, odsunout nemocného do bezpečného prostředí, např. neošetřovat jej přímo v hořícím domě, požádat o zajištění bezpečnosti druhou osobu (zastavení dopravy při ošetření ranění u autonehody).

Dopravní nehodu je nutné označit výstražným trojúhelníkem nebo lépe jinou osobou, která pozastaví průjezd, zavolat policii a ta řízení dopravy převezme.

Při úniku plynu se nesmí zapínat elektrická zařízení a rozdělávat oheň (ani škrtat zápalkou, rozsvěcet, kouřit).

Při poškození elektrického proudu pod 1000V vypnout pojistky a zdroj vytáhnout ze zásuvky. Při napětí nad 1000 V vypnout rozvody elektrického proudu u distributora, volat tedy tísňovou linku a do té doby udržovat odstup 18 metrů od zdroje.

Při přivolání záchranné služby a vyčkávání na ni je vhodné:

- Vyjít ven před dům

- Otevřít příjezdovou bránu

- V noci rozsvítit před domem

- Být dostupný na telefonu, ze kterého byla ZZS volána

- Pacientovi připravit občanský průkaz nebo průkaz pojištěnce, poslední důležité lékařské zprávy a seznam chronické léčby

2. INTEGROVANÝ ZÁCHRANNÝ SYSTÉM

Integrovaný záchranný systém (IZS) je komplex ochrany a bezpečnosti před mimořádnými událostmi. Integrovaný je proto, jelikož zajišťuje spolupráci mezi záchrannými, pohotovostními a ostatními odbornými složkami státní samosprávy. Spolupráce je důležitá nejen při jednotlivých, individuálních zásazích, ale též při hromadném neštěstí, katastrofách s hromadným výskytem zranění nebo při rozsáhlých ekologických haváriích. Garantem integrovaného záchranného systému je Ministerstvo vnitra České republiky a slučuje práci jednotlivých složek. IZS podléhá zákonu č. 239/2000 Sb. „o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů“.

2.1 Základní složky IZS

- HZS (Hasičský záchranný sbor) – telefon 150, mají techniku pro vyproštění, speciality pro práci ve výškách, ve vodě, v podzemí, v zamořeném prostředí, při požárech, při dopravních nehodách a komplikovaném terénu. Až po zajištění bezpečnosti prostředí je k raněnému dovolen vstup záchranné službě.

- ZZS (zdravotnická záchranná služba) – telefon 155, zajišťuje zdravotnickou odbornou první pomoc.

- PČR (Policie České republiky) – telefon 158, zajišťuje např. doprovod při vniknutí do soukromých prostor za účelem poskytnutí první pomoci, identifikuje postižené nebo zajišťuje dohled nad agresivním pacientem, či zajistí místo zásahu s podezřením na trestný čin atd.

- MP – Městská policie – např. zajišťuje příjezdové a odjezdové volné cesty, zjišťuje majitele, zabezpečuje větší prostor.

V rámci zdravotnické pomoci má IZS tyto složky:

- RLP – lékař +zdravotník (sestra)+řidič – v sanitce jedou tito pracovníci, některé kraje stále disponují těmito výjezdovými skupinami, ale vzhledem ke zvyšujícímu počtu lehčích výjezdů, kde stačí kompetence diplomovaného zdravotnického záchranáře, kraje již začínají upřednostňovat RZP s rendez vous systémem

- RZP – řidič + záchranář, případně dva záchranáři, lékař není primárně přítomen, dispečerka může rozhodnout dle závažnosti stavu, zda na místo pošle RLP nebo RZP respektive RZP případně u těžších stavů společně s dalším vozem lékaře tzv. rendez vous

- RV - Rendez-Vous systém – lékař jede v osobním voze záchranné služby jen v případě, že záchranář z důvodu svých menších kompetencí nemůže adekvátně poskytnout odbornou pomoc, z místa nehody lékař při závažném zdravotním stavu jede i s pacientem sanitkou do nemocnice k jeho předání nebo v lehčích případech osobním vozem jede k dalšímu případu, tato varianta IZS velmi šetří ekonomicky náklady

- Převozová služba – v malém transportním autě jede řidič a např. neonatologická sestra, např. pro převoz nedonošenců ohrožených na zdraví z porodnice do specializovaného pracoviště

- LZS - Letecká záchranná služba - 8 Kryštofů neboli stanovišť pro ČR, ve vrtulníku je vždy posádka složena z pilota, ze záchranáře a lékaře. Vrtulník je využíván pro nejrychlejší transport, ovšem ne za každého počasí může vzlétat a v hustě osídlených oblastech má potíže s přistáním. Přistávající plocha musí být rovná, tvrdá (ne podmáčené pole či louka), ideální např. široká dálnice, je ale potřeba pomocí policie zastavit provoz, označit chráněné území např. stojícími auty proti sobě a zapnutou výstražnou signalizací nebo bílou látkou či v noci přerušovaným světlem oranžové barvy. V blízkosti vrtulníku se nesmí kouřit, být elektrické vedení a zvedat ruce nad hlavu.

- LSPP – Lékařská služba první pomoci, tzv. pohotovost mobilní za pacientem domů, posádka je složena z řidiče a lékaře.

Dalšími méně často zapojenými službami jsou:

- Oddělení lékařské pomoci - při hromadném neštěstí může být do 2 hodin zřízeno oddělení lékařské pomoci např. na úřadě, kooperuje opět s jednotlivými složkami k rychlejšímu ošetření většího počtu osob.

- HS – Horská služba – záchranáři jsou zde z řad dobrovolníků fyzicky zdatných a zvyklých na pohyb v horách. Kromě zdravotnické pomoci zajišťují zejména horskou technickou pomoc, např. sjezd pomocí kanadských saní, sněžného skútru, vyhledání osob v lavinách atd.

- ZBK – Záchranná (zdravotnická) brigáda kynologů – dobrovolníci k vyhledání a odsunu osob pomocí cvičených psů.

- VZS – Vodní záchranná služba – dobrovolníci k záchraně tonoucích či vyhledání utonulých. Mají k dispozici speciální pomůcky – čluny, záchranné pásy, podkovy, bójky, Shepardův hák (tyč s okem) proti utonutí zachránce. Stejně jako horští záchranáři poskytují jen základní první pomoc či resuscitaci, imobilizaci (mají k dispozici krční límec, vakuové dlahy a matrace, zádovou desku).

- ČČK – Český červený kříž – dobrovolníci s kurzem první pomoci, zasahují zejména na hromadných, veřejných akcích či při hromadných neštěstích a katastrofách.

U zásahu, kde pracuje více složek najednou, je velitelem zásahu vždy nejzkušenější (nejvyšší, zasahující) hasič.

Integrovaný záchranný systém je garantován státem, tak aby dojezd záchranné služby byl na všechna místa ČR do 20 minut od tísňové výzvy. Záchranná služba dle jednotlivých lokalit může být státní či soukromá.

Státní ZS: může být zřizovatelem jen právnická osoba, provozující činnost na základě zřizovací listiny zřizovatele (kraje, magistrát – Praha)

Nestátní: může být zřizovatelem fyzická i právnická osoba na základě daného osvědčení o registraci Nestátního zdravotnického zařízení, uděleného orgánem státní zdravotní správy (kraje, magistrát – jedná se např. ASČR – asociace Samaritánů ČR)

Dle statistik je v ČR cca 280 výjezdových stanovišť a na nich aktuálních 450 výjezdových skupin. Průměrný dojezd je 10 minut (90 % případů má dojezd do 15 minut). Ročně je zhruba realizováno 310 tisíc výjezdů RLP a 310 tisíc RZP, 70 tisíc RV a 5 tisíc LZS (98 % vzletů je ve dne). Roční rozpočet z prostředků veřejného zdravotního pojištění je cca 1,7 miliardy (jen 0,8 % nákladů na veškerou zdravotní péči), kraje dále přispívají 3,1 miliardy a stát 0,5 miliardy.

3. DUŠNOST

Dušnost neboli dyspnoe je subjektivní pocit nedostatku kyslíku pro klidné dýchání.

Dušnost je alarmující stav, nejčastěji způsoben ucpáním dýchacích cest, ovšem příčina může být i v srdci (krevním oběhu kyslíku), nedostatku kyslíku v zevním prostředí, nevzdušnosti plic (atelektáze), nedostatku krevních elementů (červených krvinek) jako nosičů kyslíku po organismu atd. Pacient si při dušnosti často pomáhá k usilovnému dýchání kašlem, což ale u úplné blokády dýchacích cest nelze, neboť kašel je zahájen usilovným nádechem a vystřídaným prudkým výdechem.

Nejčastější dušnost u dětí je způsobena aspirací, u dospělých bývá nejčastěji dušnost z kardiovaskulárních příčin či alergické reakce po bodnutí hmyzem.

Akutní dušnost je vždy indikací pro přivolání rychlé záchranné služby, jelikož je pacient ohrožen na svém životě!

3.1 Časté doprovodné příznaky

- Pacient si drží hrdlo

- Hlučné dýchání – vrzoty, pískoty, chrůpky

- Kašel při částečné obstrukci dýchacích cest

- Vklesání mezižeberních a podklíčkových prostorů

- Neklid, zmatenost, schvácenost, postupné vyčerpání

- Mělký dech

- Změny rychlosti dýchání dle příčiny dušnosti

- Zrychlené dýchání (tachypnoe) – frekvence nad 30/mi

- Zpomalené dýchání (bradypnoe) – frekvence pod 10/min či apnoe – zástava dýchání

- Vynucená poloha vsedě se zapřením zad či v mírném předklonu s podepřením horních končetin (tzv. ortopnoická poloha)

- Neschopnost souvislé řeči

- Cyanóza – modrofialové zabarvení z centrálního nedostatku kyslíku např. při (CHOPN) chronické obstrukční bronchopulmonální chorobě nebo periferního nedostatku kyslíku např. při ucpání cévy

- Změna objemu nadechovaného vzduchu –

- hyperpnoe – prohloubené, ale zpomalené dýchání, takže celkové množství kyslíku je menší než normál

- hyperventilace – prohloubené a zrychlené dýchání, kdy hrozí hypokapnie a následné poruchy vědomí

- hypoventilace – nedostatečné dýchání s nahromaděním oxidu uhličitého

- hypoxie – snížený obsah kyslíku ve tkáních, hypoxémie – snížený obsah kyslíku v krvi

- Pokud je obstrukce úplná po několika málo minutách dojde k zástavě dechu a vzniku bezvědomí a ohrožení smrtí

Obecně první pomoc při dušnosti obsahuje:

- Povzbuzovat ke kašli, pokud kašlat jde

- Při podezření na aspiraci Gordnův hmat (údery mezi lopatky v předklonu pacienta, aby byly dýchací cesty níže) nebo Heimlichův hmat (sevření hrudníku, pěst v nadbřišku pacienta, při stoji a postavení zachránce za zachraňovaného

3.2 Nejčastější příčiny dušnosti

- Levostranné srdeční selhání - dušnost je zejména námahová a posléze i klidová především v noci po ulehnutí do vodorovné polohy a zvýšení překrvení v oblasti plic. Krev městná před levým srdcem. Pacient má spastické dýchání s chrůpky, často jsou doprovodné otoky dolních končetin.

První pomoc spočívá: uložení do sedu, zaškrcení 3 končetin na dobu 15 minut a poté střídání podvazu končetin (tzv. nekrvavá venepunkce), přivolání rychlé záchranné služby

- Plicní embolie - jedná se o masivní obstrukční šok a riziko náhlého úmrtí, často u imobilních pacientů a trombotickém stavu na cévním systému. Příčinou je trombus v bronchiálním řečišti. Pacient má klidovou dušnost, vykašlává krvavé sputum, kolabuje, má bolest na hrudi a mezi lopatkami, tachykardii, hyposaturaci.

První pomoc spočívá v: podání kyslíku, antikoagulační léčbě (pokud ji pacient užívá chronicky a má ji u sebe), přivolání rychlé záchranné služby.

- Záchvat bronchiálního astmatu - vyvolávající příčinou je reakce na alergen, rozčílení, respirační infekce, dušnost je způsobena zúžením průdušek, zvýšenou produkcí vazkého hlenu a otokem sliznice. Pacient má bradypnoe, kašel, prodloužený výdech.

První pomoc spočívá: zajistit zdroj kyslíku, tělesný a psychický klid, kortikoidní chronická léčba (nejčastěji pomocí inhalačního aplikátoru), přivolání rychlé záchranné služby.

- Chronická obstrukční bronchopulmonální nemoc (CHOPN) - při chronickém zánětu průdušek a plicním emfyzému současně, pacient má hypersekreci hlenu, prodloužený výdech s námahou, vrzoty, pískoty, chrůpky, je oteklý a cyanotický nebo naopak zvýšeně narůžovělý.

První pomoc spočívá: zajistit zdroj kyslíku (čerstvého vzduchu), poloha v polosedě se zapřením, mukolytika (ředí hlen) a chronicky užívané kortikoidy a bronchodilatancia (rozšiřující průdušky), přivolání rychlé záchranné služby.

- Aspirace - vdechnutí jídla nebo hračky u dětí, projevuje se kašlem, pacient se drží za krk, při dýchání jsou zjevné pískoty.

První pomoc spočívá v: poloha s hrudníkem níže než dolní končetiny, Gordnův úder mezi lopatky cca 3-4, Heimlichův hmat (kromě dětí a těhotných), přivolání rychlé záchranné služby při nevykašlání předmětu.

- Pneumonie - při respiračním infektu s velkým množstvím žlutého nebo zeleného hlenu. Hlen zatéká do dolních dýchacích cest a ucpává jejich průchodnost, zejména u imobilních, dehydratovaných, starších pacientů.

První pomoc spočívá v: rehydratovat (zavodnit) pacienta, podat mukolytika (k zředění hlenu) a expektorancia (k odkašlání hlenu), případně antibiotika a při horečce antipyretika, přivolání rychlé záchranné služby.

- Pneumothorax - průnik zevního vzduchu do pohrudniční dutiny, což zruší zdejší podtlak a plíce zkolabuje, vzniká po zevním nárazu na hrudník nebo ostrým poraněním hrudníku, nebo tzv. zavřený pneumothorax po prasknutí emfyzematózní buly. Projevuje se náhlou bolestí na hrudi.

První pomoc spočívá v: krýt neprodyšně ze třech stran bodnou ránu na hrudníku, čtvrtá strana zůstane volná, aby mohl vzduch unikat, podáváme kyslík, pacienta uložíme do polosedu s opřením, přivoláme rychlou záchrannou službu.

- Anémie (chudokrevnost) - vzniká při dlouhodobém i drobném krvácení např. do zažívacího traktu, při útlumu kostní dřeně, nefunkčnosti ledvin, při nedostatku železa, vitaminů B či folátů. Pacient má bledé spojivky, sliznice, rty, má hypotenzi, únavu, vyčerpanost.

První pomoc spočívá v: doplnění tekutin, dopravení do zdravotnického zařízení k doplnění krevních elementů.

- Psychogenní hyperventilace - po hádce, rozrušení, stresu u labilních osob, pacient rychle a hluboce dýchá a vydýchává příliš oxid uhličitý a posléze jeho nízká hladina způsobí poruchu vědomí a ž případně zástavu dechu. Pacient má křeče, brnění prstů, kapří ústa, úzkost, agitovanost.

První pomoc spočívá v: zadržet dech, počítat do 10 před dalším výdechem, dýchat případně do pytlíku, v horším případě podat sedativa a přivolat rychlou záchrannou službu.

- Rdoušení či oběšení – cizí zavinění či suicidální, riziko nejen nedostatku kyslíku ale též strhnutí vazu (krční míchy).

První pomoc spočívá v: šetrné vyproštění, pozor na poranění krční páteře, při selhání základních životních funkcích resuscitovat, přivolání rychlé záchranné služby.

4. KRVÁCENÍ

Krvácení (hemorrhagia) je únik krve z cév při jejich poranění nebo poruše funkce. Abychom označili krvácení za zdraví poškozující, musí se jednat o objemnější rychlou ztrátu. Dospělý člověk má v těle zhruba 4,5-6 litrů krve (70ml/kg u dospělého, zatímco u dětí 80ml/kg).

Závažnost krvácení záleží mimo jiné na rychlosti a objemu ztráty:

- 10 % nevyvolá závažnější zdravotní obtíže (např. po dárcovství krve)

- 10-20 % (přibližná ztráta 750ml) již zvyšuje pulz krve na zhruba 100/min, pacient zrychleně dýchá (kolem 20 dechů/min) a je úzkostný

- 20-30 % (ztráta přes 1000 ml krve) rozvine šokový hemoragický stav z důvodu malého objemu kolující tekutiny (hypovolemický) a sníženého množství červených krvinek (erytrocytů – nosičů krevních plynů, především kyslíku), pulz nad 100/min a dýchání cca 25/min

- 30-40 % při ztrátě nad 1500ml krve je pacient již zmatený, pulz má nad 120/min a dýchá velmi rychle (nad 30 dechů/min)

- 40 % a více způsobuje zrychlení pulzu nad 140/min a dechu nad 35/min, dostavuje se prohloubená porucha vědomí a apatie

- 50 % ztráta je smrtelná

Při ošetřování krvácející rány je potřeba myslet i na svoji bezpečnost, a pokud to lze použít ochranné prostředky k zabránění přenosu infekčních nemocí, nejlépe gumové RUKAVICE!!!!

Krvácení lze rozdělit podle směru poraněné cévy na tepenné, žilní nebo vlásečnicové (kapilární) a podle toku krve na zevní a vnitřní.

- TEPENNÉ KRVÁCENÍ

Tepenné (arteriální) krvácení je závažné svojí velkou rychlostí toku krve v tepnách, zvláště jedná-li se o krvácení z velkých tepen např. na krku z krkavice. Vykrvácení (exsanguinace) může nastat do několika málo minut (i jen 1-2 minuty). Tepenná krev v cévách pulzuje, což může být patrné i při výtoku krve ven.

- ŽILNÍ KRVÁCENÍ

Při žilním (venózním) krvácení při zasažení velkých žil se krev hrne též rychle, ale nepulzuje. Pokud jsou navíc poraněny velké žíly v blízkosti srdce (např. podklíčková žíla) hrozí vzduchová embolie!!!

- VLÁSEČNICOVÉ KRVÁCENÍ

Vlásečnicové (kapilární) krvácení je časté při drobném zranění v domácnosti nebo v terénu v přírodě, ale není závažné, většinou dojde ke spontánnímu zastavení.

Většinou se při úrazech jedná o smíšené krvácení, kdy je poraněna nejen vlásečnice těsně pod kožním povrchem, ale i např. drobná žíla. Hluboko uložené cévy jsou větší, a tedy čím je zranění hlubší, je větší riziko i většího krvácení z velkých žil nebo i tepen uložených více v hloubce tkání.

4.1 Zevní krvácení

- Zevní krvácení z velkých cév

Zevní krvácení z velkých tepen je nutné urychleně stavět:

- vloženými prsty do krvácející rány a udržet stlačení stěny cévy až do definitivního lékařského (chirurgického) ošetření. Rychlost vložení prstů do rány je prioritní před hledáním sterilní varianty ošetření krvácení! Pro lepší přilnutí prstů ke krvácející ráně a možnosti nasávání unikající krve je vhodné použít pod prsty savý materiál (gázu, kapesník, utěrku, šátek, triko…). Pokud máme, nezapomenout použít ochranné rukavice!

- při krvácení na končetině lze proud zpomalit elevací končetiny a následného přiložení tlakového obvazu

- tlakový obvaz není škrtidlo, tudíž jej neutahujeme příliš, aby končetina nezměnila barvu na rudou. Stejně tak nezvyšujeme tlak vložením nějakých mincí, dřevěných tyček, kamenů nebo nůžek atd. Hrozí, že dojde k poškození zachovalých tkání.

Vrstvy tlakového obvazu:

- savá krycí vrstva (ideálně sterilní)

- zaškrcovací vrstva – stočené obinadlo, polštářek z pohotovostního hotového obvazu nebo jakýkoliv roubík z látky

- fixní vrstva – přitahovací vrstva předchozích vrstev k ráně, lze použít šátek nebo další obinadlo

- následně stlačíme blízký tlakový bod, což je místo blízké tepny, kterou lze stlačit proti kosti a tím snížit přítok krve směrem k ráně. Takto lze dobře stlačit na hlavě tlakový bod na tepně spánkové, lícní, na krku na krkavici nebo podklíčkové tepně, na paži pažní tepně, v oblasti břicha na břišní aortě a na dolní končetině na vnitřní straně stehna nebo pod kolenem. Při stlačení tlakového bodu na krku nesmíme stlačovat paralelní tepny na obou stranách, např. obě krkavice nebo podklíčkové najednou, jelikož bychom výrazně omezili přítok krve do hlavy.

- Po přiložení obvazů je důležité zraněného stále sledovat, zda nedošlo z důvodu velké ztráty krve k zástavě životních funkcí

- do té doby uložíme pacienta do autotransfúzní polohy (zvednuté dolní končetiny) a zabráníme šokovému stavu

Pokud tlakový obvaz prokrvácí, přiložíme navrch další, a pokud prokrvácí i tento přiložíme škrtidlo.

- Škrtidlo může průtok omezit natolik, že by došlo k nedostatečnému prokrvení zachovalých tkání. Škrtidlo tedy přiložit pokud: jde o amputaci končetiny (nejsou zachovalé následné tkáně), u otevřené zlomeniny s tepenným krvácením nebo pokud přiložený tlakový obvaz opakovaně prokrvácel. Je nutné registrovat čas přiložení škrtidla, ale škrtidlo nepovolovat, dokud není zajištěna zástava krvácení jinak.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy První pomoc pro pomáhající profese.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.