Shannon McKenna

Krásná podezřelá

Překlad: Pavlína Buzková

Milá čtenářko,

na září jsem si pro Vás nachystal svižné příběhy, ze kterých je radost si vybírat. Pokud máte ráda detektivní zápletky, určitě jedním dechem přečtete povídku Krásná podezřelá. V ní inteligentní a krásná Sophie řeší únik dat, a přitom se stává hlavní podezřelou. Že jde o podlou léčku, odhalí zamilovaný hrdina právě díky tomu, že už se se Sophií fyzicky sblížil…

V romanci nazvané Sny o lásce se po osmi letech potkají bývalí milenci Cassandra a Luke a najednou kromě nevyhaslé přitažlivosti začnou vyplouvat na povrch dávná nedorozumění a křivdy. Oba milenci vědí, že nelze dvakrát vstoupit do stejné řeky, ale také jim dochází, jak se změnili, dozráli a také že konečně jsou schopni otevřené komunikace…

Ostrovní romanci prožije Lexi s Jackem, a protože oba mají za sebou dost špatných zkušeností z předchozích vztahů, nechtějí se pouštět do ničeho závazného. Přesto je intenzita prožívaných okamžiků zaskočí a jim nezbývá než kapitulovat před zázrakem, který vstoupil do jejich životů.

Přeju Vám krásné čtenářské zážitky.

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

Corner Office Secrets

První vydání:

Harlequin Books, 2021

Překlad:

Pavlína Buzková

Odpovědný redaktor:

Bohdana Hyťhová

© 2021 by Shannon McKenna

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2022

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Desire jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN: 978-83-276-8332-8 (EPUB)

ISBN: 978-83-276-8333-5 (MOBI)

ISBN: 978-83-276-8334-2 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Vann Acosta hleděl na monitor se zaťatými zuby. „Přehraj to ještě jednou,“ řekl.

Zack Austin, šéf bezpečnostní služby v Maddox Hill Architecture, si povzdechl: „Viděli jsme to už desetkrát, Vanne. V tom videu toho už moc neuvidíme. Jen Sophii Valente, jak si fotografuje monitor. Pojďme s tím pohnout.“

„Přehraj to,“ opakoval Vann.

„Jak chceš.“ Technický ředitel Tim Bryce položil ruku na myš. „Ale nic se tím nezmění. Nemá to vůbec smysl.“

Vann se na Brycea chladně podíval. Nehodlal se nechat popohánět. Jako vedoucí finančního sektoru Maddox Hill dlužil svým zaměstnancům ověření veškerých faktů. „To posoudím sám.“

„Kam jsi k čertu nainstaloval tu kameru?“ zeptal se Zack. „Vypadá to, jako by ji natáčela odněkud přímo za stolem.“

„Taky že ano.“ Bryce vypadal, že je spokojený sám se sebou. „Kamera je umístěná v rámu obrazu nad stolem. Koupil jsem ji na stránce se špionážním zbožím. V tom rámu mám fotky mých synů. Vypadá úplně nevinně, ale práci odvede skvělou.“

„Nepředbíhej,“ řekl Vann. „Byla to právě Sophie Valente, kdo osobně vyvíjel náš software na ochranu ztráty dat. Učí v našem IT oddělení, jak takovému úniku informací předcházet, že? Je to její specialita.“ Podíval se na Zacka. „Nenajali jsme ji snad právě kvůli tomu?“

„Ano,“ odpověděl Zack. „A ano… vypadá to divně.“

„Velice divně,“ přikývl Vann. „Kdyby chtěla ukrást data Maddox Hill, nehledala by je na Timově stolním počítači, kde ji mohl kdokoli vidět. Na to je moc chytrá. Daleko pravděpodobnější je to, že něco testovala.“

Bryce povytáhl jedno obočí. „Na mém počítači a v pátek o půl jedné v noci? To tedy pochybuju. Schválně jsem před ní minulý týden mluvil o komplexu Takata a ukázal jsem jí všechny dokumenty. Věděla, že ještě nejsou chráněné vodoznakem. Drew a jeho tým to ještě dolaďují. Chtěl jsem vědět, jestli na tu návnadu skočí, což se stalo. V těch složkách byly jen kopie starých dokumentů, ale já jsem ji dostal. Možná po sobě dokáže smazat stopy v počítači, ale nesmaže se ze záznamu mojí kamery.“

Ten samolibý Bryceův tón Vanna popuzoval. Tohle není nějaká dětská hra, ve které jsou vítězové a poražení. Poražení jsou všichni. „Přehraj to znovu,“ opakoval.

„Dobře.“ Bryce klikl na tlačítko play.

Časová značka na videu ukazovala 00:33 před čtyřmi dny. Asi dvacet vteřin viděli jen tlumeně osvětlenou kancelář. Pak se objevila Sophie Valente, nová ředitelka informační bezpečnosti v Maddox Hill. Světlo monitoru zesílilo a osvětlilo její tvář. Kamera ji natáčela zpoza monitoru, trošku z boku. Měla na sobě bílou blůzu se stojáčkem a s řadou malých knoflíčků na jedné straně krku. Vann si ukládal do paměti každý detail té blůzy. Hedvábný lem měla jen volně zastrčený do kalhot se širokým koženým páskem. Vlasy měla jako obvykle spletené do silného copu, který jí visel přes rameno. Zvedla telefon a začala si fotografovat něco na monitoru. Rukama hladce a zručně pohybovala mezi klávesnicí a telefonem, jako by něco takového dělala už mnohokrát. Její tvář však vypadala soustředěně a klidně; nebyl na ní nervózní výraz osoby, která po půlnoci dělá něco zakázaného. Nemhouřila oči, nedívala se přes rameno, nelekala se stínů. Naopak. Sophie Valente se zkrátka naprosto koncentrovala na to, co dělá.

„Kdo se do toho počítače přihlásil?“ zeptal se Vann.

„Já,“ odpověděl Bryce. „Ale já jsem tam nebyl. Byl jsem doma a díval jsem se se ženou a synem na televizi.“

Vann hleděl na monitor. „To nedává smysl,“ zopakoval.

„Fakta nelžou.“ Bryceho hlas měl protivný učitelský nádech. „Neříká se mi to snadno, ale tahle Valente je zkrátka zodpovědná za únik našich dat. Věděla, že dokumenty nemají vodoznak. A vyhnula se stopám po odeslání tím, že si je fotí přímo na monitoru. Co je na tom k nepochopení? Jestli tomu nerozumíš, můžeme projet moje data –“

„Tohle jsem pochopil hned napoprvé.“ Vann se snažil ovládat hlas, ale Bryce ho neuvěřitelně dráždil. Nevypadal, že je mu to vše líto, jak tvrdil. Naopak, jeho hlas zněl skoro… radostně. Ale tento muž pracoval v této architektonické firmě už přes dvacet let, mnohem déle než Vann, a vypracoval se úplně zdola. Vann ho nikdy neměl moc rád, ale jeho názor tady měl svou váhu.

„A v čem máš teda pochybnosti?“ zeptal se Bryce vyčerpaně.

„Každý kousek důkazů může být náhodný,“ odpověděl Vann. „Všichni používáme víc počítačů a ona je tady v noci často. Je zodpovědná za informační bezpečnost. Než jsme ji najali, HR oddělení si ji důkladně prověřilo. Všemi testy prošla, dali jsme jí klíče k celému království. Zatraceně, vždyť jsme chtěli, aby pro nás ty klíče zakódovala! Než ji obviníš, měla by dostat možnost vysvětlit, co tu dělala.“

„Ano, ale –“

„Korporátní špionáž je závažný čin. V tomhle se nesmíme mýlit. Nezničím té ženě profesionální pověst, dokud si nebudeme jistí na sto procent.“

„Ale já jsem si jistý!“ trval na svém Bryce. „Úniky dat začaly měsíc poté, co byla Valente přijatá na místo vedoucí informační bezpečnosti. Mluví plynně mandarínštinou. Chodila do školy v Singapuru. Má kontakty v celé Asii a dva z těch ukradených projektů se objevily ve firmě v Shenzhenu. Navíc je na tuhle práci vysoce překvalifikovaná. Kdyby vzala místo v nějaké mezinárodní bance, mohla by se svým životopisem vydělávat dvakrát tolik. Říkám ti, že měla konkrétní důvod pro to, aby šla sem. A myslím, že jsme přišli na to, jaký ten důvod byl. Podíval ses aspoň do její složky?“

Vann mrkl na otevřenou osobní složku Sophie Valente a hned zase odvrátil zrak. Ano, díval se tam. Déle, než by se odvážil přiznat. Dostala ho hlavně ta fotografie. Zachycovala její podstatu, což se fotografiím málokdy podaří, zejména takovým, které se pořizují právě jen do takových osobních složek na pracovišti.

Její tvář byla… fascinující. Měla vysoké lícní kosti, výrazné tmavé obočí, úzký a rovný nos. Ústa měla vážná, bez úsměvu, ale její rty měly smyslný tvar, který k nim přitahoval zrak. Husté kaštanové vlasy měla spletené do svého typického copu; pár pramenů se jí kroutilo kolem tváří. Velké a výrazné hluboce posazené temně modré oči se zlatými tečkami, které rámovaly dlouhé řasy, se dívaly přímo na pozorovatele, jako by s ním chtěla hrát hru na to, kdo dřív mrkne. Nebo to byl možná jen nějaký světelný trik, účinek jejího hrdého držení hlavy. Fotografie nezachycovala její postavu, která byla štíhlá a symetrická. Ta žena zkrátka nevypadala jako podvodnice. Naopak, působila dojmem odzbrojující upřímnosti.

Jeho instinkty ho ještě nikdy nezklamaly. Na druhé straně se mu ještě ale také nikdy nestalo, že by se pobláznil do své zaměstnankyně. Uvědomoval si, že jeho vzbouřené hormony mohou pracovat v tomto směru proti němu. Rozhodl se, že do té pasti nepadne. V žádném případě.

„Ty materiály, které jsi mi ukázal, nepředstavují důkaz,“ řekl Vann. „Ještě ne.“

Zack si založil ruce na hrudníku a pátravě se na něj zahleděl. Znal ho až moc dobře. Sloužili spolu v Iráku a skoro deset let už spolu pracovali v Maddox Hill. Jeho přítel určitě cítí, že jeho zájem o Sophii Valente je jiný než striktně profesionální. Nejraději by pod Zackovým pohledem přešlápl z jedné nohy na druhou.

„Potřebujeme víc informací,“ řekl Zack nakonec. „Promluvím si s firmou, kterou obvykle používám. A tahle záležitost zatím zůstane čistě mezi námi.“

„Samozřejmě,“ přikývl Vann.

„Kromě zpráv z HR toho o ní mnoho nevíme,“ pokračoval Zack. „Jen to, že je chytrá a nic jí neujde, takže vyšetřovat ji, aniž by si toho všimla… to bude výzva. Rozhodně ale nezapadá do typického profilu korporátní špiónky. Není zahořklá, nerozvádí se, nemá dluhy, nebere drogy. Nevypadá to, že by si žila nad poměry, nemá žádný důvod k pomstě. Aspoň ne takový, o kterém bychom věděli.“

„A co třeba taková staromódní chamtivost?“ nadhodil Bryce. „Dokumenty, které si fotila, stojí za miliony dolarů. Měli bychom na to upozornit Drewa, Malcolma i Hendricka. Hned.“

„O to se postarám, až si budeme jistí,“ řekl Vann.

Bryce vydal netrpělivý zvuk. „To jsme si už teď. Nemluvím o tom, abychom ji přede všemi nechali vyvléct v želízkách, Vanne. Mluvím o tom, že bychom měli diskrétně varovat šéfy. Určitě nám poděkují, že jsme je nenechali v nevědomosti.“

„Malcolm a Hendrick jsou v San Francisku kvůli setkání se Zhang Wei Group,“ namítl Vann. „Já za nimi jedu zítra. A hned o víkendu bude v Paradise Pointu Drewova svatba. Počkejme s tím, Time. Aspoň do příštího týdne, až bude po té svatbě. Nech Drewa být. Zrovna teď toho má hodně.“

A to zdaleka nevystihovalo celou skutečnost. Drew, generální ředitel firmy, byl momentálně tak vášnivě zamilovaný do své budoucí ženy Jenny, že byl prakticky skoro nepoužitelný. Bude skutečná úleva, až vyrazí na svatební cestu a zmizí všem na nějakou dobu z očí. Snad se pak vrátí zpátky na zem.

Vann ale svého přítele z ničeho nevinil. Naopak, bylo skvělé, že našel tu pravou, protože snad nikdo, koho Vann znal, si nezasloužil svoje štěstí víc. Přátelili se spolu od doby, kdy se před lety seznámili u jejich jednotky ve Falúdži v Iráku. U stejné čety byli Drew, Zack i Vann. A Vann měl Drewa rád a nesmírně si ho vážil. Nadcházející svatba ale hodně věcí změnila. Drew se zasnoubením s Jennou dostal do další životní fáze, zatímco Vann pořád ještě patřil do staré etapy. A ta mu najednou připadala prázdná, nudná a osamělá.

Ale no tak! Lidi rostou, mění se. Stěžování je jen pro losery. On sám si neměl rozhodně nač stěžovat. Jeho práce finančního ředitele architektonické firmy, která měla pobočky po celém světě a zaměstnávala přes tři tisíce lidí, se mu líbila, i když k tomuto cíli nikdy nesměřoval. Jen se zkrátka snažil dělat všechno co nejlépe.

„Jak ji chceš teda vyšetřovat? Nemohli bychom ji někam uklidit?“ zeptal se Bryce.

Vann listoval její složkou. „Říkal jsi, že mluví mandarínsky?“

„Plynně,“ odpověděl Bryce.

„To je skvělé,“ řekl Vann. „Zjistili jsme, že na schůzce se Zhang Weiem bude na poslední chvíli potřeba tlumočník. Hsu Li má nějaké potíže doma a Collette, která nám většinou vypomůže, je už na mateřské. Jestli Sophie mluví mandarínsky, mohl bych ji požádat, aby za Hsu zaskočila. Takhle získáme tlumočnici, a navíc se nebude vyšetřovatelům plést do cesty. A víš, jaký je Malcolm. Bude ji honit, dokud nepadne, takže si ničeho nevšimne.“

Zack zvedl obočí. „Měli bychom ji ale nechat, aby slyšela všechna ta soukromá vyjednávání mezi Malcolmem, Hendrickem a Zhang Weiem? Myslíš, že je to dobrý nápad?“

„V San Francisku se nebude jednat o konkrétních detailech,“ mávl rukou Vann. „To není účelem té schůzky. Budeme mluvit o penězích, o načasování… nic z toho nebude pro potenciální korporátní špionku důležité. Jistěže to není ideální, ale myslím, že se to vyplatí. A taky budu mít příležitost trochu zjistit, jaká je.“

„No, jak se říká, drž si přátele u těla a nepřátele ještě blíž,“ zasmál se Bryce. „To by nemělo být v tomhle případě žádné mučení. O té ženě se dá říct cokoli, ale nikdo nemůže popřít, že je na ni hezký pohled, co?“

Vann zaskřípal zuby. „Ještě jsem nezačal předpokládat, že je nepřítel,“ řekl. „A neměl by to zatím předpokládat nikdo z nás.“

„No to samozřejmě,“ couval Bryce rychle. „To bychom samozřejmě neměli.“

Zack přikývl. „Fajn. Takže to je plán. Zaměstnej ji a nespouštěj ji z očí.“

Jako kdyby měl Vann nějakou jinou možnost. Znovu se podíval na monitor. Byla na něm její tvář a její velké modré oči odrážely modravý odlesk počítače, na který se dívala. Spíš to ale vypadalo, že se dívá přímo na něj. Působilo to skoro… tajuplně.

Bryce vstal, vyšel z Vannovy kanceláře a něco si pro sebe mumlal, ale Zack ještě zůstal a podmračeně hleděl na svého přítele. „Chodíš kolem toho po špičkách,“ řekl. „Souhlasím s tím, že opatrnost je potřeba. Nechceme jí zničit kariéru. Ujisti se ale, že se držíš zpátky ze správných důvodů.“

„Co tím přesně chceš říct?“

„To mi řekni ty,“ odpověděl Zack. „Máš s ní něco?“

Vann ztuhl. „V žádném případě! Prakticky jsem s ní ani nemluvil!“

„Dobře,“ přikývl Zack. „Uklidni se. Musel jsem se zeptat.“

„Já jsem klidný,“ zavrčel Vann. Jeho přítel neřekl ani slovo, ale pod jeho rentgenovým pohledem se Vann za chvilku začal cítit jako na mučidlech. Vstal. „Půjdu za ní hned teď,“ řekl. „Musím jí říct, že ji budeme v San Francisku potřebovat.“

„Dobře,“ přikývl Zack. „A dávej na sebe pozor, prosím tě.“

„To dělám vždycky,“ odsekl Vann a vyšel ze dveří.

Zack je prostě důkladný a opatrný. Proto je taky tak dobrý šéf bezpečnosti. Vanna ale naštvalo, že jeho přítel tak neomaleně zpochybnil jeho profesionalitu. Obzvlášť, když ji zpochybňoval i on sám.

Když kráčel chodbami a sály Maddox Hill, soustředil se. Věděl, že při rozhovoru s tou ženou bude potřebovat všech pět pohromadě, a možná i víc, vzhledem k tomu, jak z ní byl vždycky vyvedený z míry.

Sophie Valente stála ve své velké kanceláři u okna, které vyhlíželo na střed Seattlu. Dveře byly otevřené a ona mluvila do telefonu. Mluvila tiše, příjemným tónem a… cože? Jo. Italsky.

Vann uměl dobře španělsky a italština byla právě tak podobná, aby bylo frustrující ji poslouchat a nerozumět. Jeho otec pocházel z druhé vlny italských přistěhovalců, ale on od něj pochytil jen názvy jídel, částí těla a několik nadávek. Z úst Sophie Valente zněla ale italština úžasně.

Za chvíli vycítila jeho přítomnost, otočila se a hned svůj hovor ukončila. Vypadala sexy. Byla štíhlá, profesionální, cop měla dnes stočený do velkého drdolu hned nad šíjí a na sobě měla úzké černé kalhoty a rezavě zbarvenou hedvábnou halenku. Byla dost vysoká, ale kozačky na jehlových podpatcích jí ještě deset centimetrů přidaly, takže byla jen o kousek nižší než on. A on měřil přes sto devadesát. Neoblékala se vyzývavě, ale to ani nemusela, její tělo hovořilo samo za sebe. Pořád se musel hlídat, aby na ni nějak neslušně nezíral.

Odložila telefon a podívala se na něj. „Pane Acosto, můžu vám nějak pomoct?“ zeptala se.

„To doufám,“ odpověděl. „Slyšel jsem, že mluvíte plynně mandarínsky. Je to pravda?“

„Mezi jiným,“ řekla.

„A teď jste mluvila italsky?“

„Ano, mluvila jsem s IT oddělením v naší milánské kanceláři.“ A pak jen čekala. Nesnažila se o nějaké přátelské tlachání, jen klidně stála a čekala, až ze sebe vysype, co od ní tedy chce. A o většině z toho by stejně nemohl v práci mluvit.

Vann se přiměl vrátit v myšlenkách k aktuálnímu problému. „Jedu vyjednávat do San Franciska kvůli projektu Nairobi Towers,“ vysvětloval jí. „Naše tlumočnice z mandarínštiny má rodinné problémy a na poslední chvíli někoho potřebujeme. Napadlo mě, že byste nám mohla pomoct vy.“

Sophie se napřímila a svraštila trochu obočí. „Mandarínsky mluvím plynně, ale simultánní ani konsekutivní tlumočení není můj obor. Znám však v Seattlu několik vynikajících profesionálů. Je to sice na poslední chvíli, ale můžu vás s nimi spojit. Nebo jim vašim jménem zatelefonovat.“

„Vážím si té nabídky, ale Malcolm i Hendrick upřednostňují použití našich tlumočníků,“ řekl jí. „Tlumočení nemusí být dokonalé, jen na užitné úrovni, navíc se bude tlumočit jen z mandarínštiny do angličtiny, ne naopak. Zhang Wei bude mít vlastního tlumočníka. A bude s ním i jeho vnuk, který mluví dobře anglicky. Raději bychom měli vás než někoho zvenku.“

„Pokud to tak chcete, ráda pomůžu,“ přikývla. „Ale zpomalí se práce na vodoznacích i moje plány na implementaci nového třístupňového biometrického autentizačního procesu. Mám na celý týden domluvené schůzky s kódovacím týmem a ten projekt beze mě nemůže pokračovat. Bude se muset odsunout.“

„Určitě má smysl upřednostnit Malcolmovu a Hendrickovu schůzku se Zhang Wei Group,“ řekl Vann. „Já osobně se ujistím o tom, aby všem byla jasná změna rozvrhu.“

Přikývla. „Dobře. Poletíme s Malcolmem a Hendrickem zítra?“

„Oni už v San Francisku jsou, v hotelu Magnolia Plaza,“ odpověděl. „Připravte se na náročné dny. Všichni máme se Zhang Weiem a jeho lidmi schůzky až do pátku.“

Sophie se pousmála. „Na náročnou práci jsem zvyklá.“

„Samozřejmě.“ Vann byl v rozpacích a vykolejený jejím úsměvem i tím, jak se jí při něm pohnul spodní ret. „Moje asistentka Belinda vám dá dokument, který připravila pro Hsu Li, a zítra ráno pro vás pošle vůz. Zeptejte se jí na cestovní detaily. My dva se uvidíme v letadle.“

„Výborně,“ přikývla. „Takže na shledanou zítra.“

Otočil se a odešel, znechucený sám ze sebe, tím, jak je zpocený a nejistý. Už to, že sbírají o své kolegyni informace bez jejího vědomí, mu připadalo slizké, a ještě horší bylo, že má během toho erotické představy.

Bylo mu jasné, že mezi nimi není možný žádný typ vztahu, ani čistě sexuální. Nikdy se nezaplétal se spolupracovnicemi, a ještě k tomu podřízenými. To byla cesta do pekel. Vann si řídil svůj sexuální život se stejnou efektivitou a emočním odstupem, jaké projevoval v profesní oblasti. Nikdy své milenky nezval k sobě domů a jen velmi nerad chodil k nim. Dával přednost neutrálnímu prostředí hotelů, na takové půdě mohl snadno vymyslet důvod k odchodu. A odcizené pokoje nezavdávaly možnost k rozvoji nějakých dramat. Když měl pocit, že si jeho milenka začíná budovat citovou vazbu, okamžitě jejich schůzky ukončil.

Měl rád čísla a sebekontrolu. Byl neustále ve střehu, a to z něj dělalo dobrého finančního ředitele. A díky tomu byl i dobrý voják. I pod palbou býval klidný. Sex byl zábava a to, že poskytoval svým společnicím rozkoš, byla záležitost cti. Ale emocionálně jeho kontakty nikam nesměřovaly. Tak mu to vyhovovalo a přál si, aby to tak i zůstalo.

Vůbec si tudíž nedokázal poradit se svými současnými pocity; vlastně se ani nepoznával. Zakoktával se, ztrácel řeč, byl rozptýlený sexuálními fantaziemi a nutkáním, které ho uvádělo do rozpaků. Věděl, že musí zůstat analytický a věcný. Bryceovo obvinění Sophie Vann nebral, k ní se mu tohle všechno zkrátka nehodilo. Bylo proto nutné, aby o ní zjistil co nejvíc, protože jen tak bude moci účinně hájit její nevinu. Vzhledem k tomu, že ho jen zvuk jejího hlasu v italštině dokázal změnit v roztřeseného puberťáka, věděl, že to pro něj bude velká výzva.

To není žádný skvělý začátek, pomyslel si rozmrzele.

DRUHÁ KAPITOLA

Bylo moc dobře, že když Vann Acosta odešel, měla Sophie své křeslo přímo za sebou. Tělo jí zaplavila opožděná vlna adrenalinu, podlomila se jí kolena a musela si sednout. Proboha… Pojede s ním do San Franciska? Na druhé straně… Jde přece o pracovní cestu a ona je jen zdroj, který je potřeba využít. Sophie se zamyslela. Bylo jí skoro třicet, o světě toho věděla dost a dost a z mužů byla jednou provždy rozčarovaná. Věděla, že nestojí za všechny ty potíže, které působí. Vždycky mají nějakou fatální vadu. Podle její zkušenosti to bylo vždy tak, že čím přitažlivější muž je, tím víc charakterových vad má.

A i kdyby Vann nějakým zázrakem žádné charakterové vady neměl, je ve vedení Maddox Hill, což je kolosální vada sama o sobě. Už tak tady tančí mezi vejci, když se svými vlastními skrytými motivy vzala tak náročnou práci. Takže ten fešný finanční ředitel zkrátka musí být sexuálně tabu. Naprosto. Jenže Vann Acosta ji fascinoval. Byl nejmladším ředitelem, jakého kdy Maddox Hill kdy měl, navíc si tento titul držel už pět let. Ve firmě se o něm říkalo, že s čísly umí doslova kouzlit, a kdyby šel pracovat pro nějaký fond nebo si otevřel svůj vlastní, mohl by vydělat mnohem víc peněz. Pokud další drby mluvily pravdu, zůstával tady z loajality k Drewu Maddoxovi. Bojovali spolu v Iráku společně se Zackem Austinem. Všichni tři byli neuvěřitelně sexy, ve firmě se jim říkalo srdcaři. Každá žena z Maddox Hill mezi nimi měla jednoho favorita; Sophiinu pozornost od prvního dne upoutal právě Vann Acosta.

Bylo pozdě a musela si přeorganizovat celý týden, takže se do toho dala, tu a tam přehodila schůzku, změnila deadline. Za těch pár měsíců, co tu byla, zjistila, že Maddox Hill je dobré místo na práci. Zatím se tu s nikým nepřátelila, s tím si tradičně dávala na čas, ale měla už dost dobrých známých.

Opřela se o otevřené dveře do kanceláře Tima Brycea a zaklepala. „Ahoj, Time.“ Tim sebou trhl a s klením mával ve vzduchu rukou, na kterou si vylil horkou kávu. „Ach, to ne!“ vykřikla. „Moc se omlouvám. Nechtěla jsem tě vylekat.“

„To není tvoje vina,“ odpověděl Tim trochu upjatě. „Jsem jen dnes nějak nemotorný.“

„Přišla jsem ti říct, že musíme přehodit týmové porady zítra a v pátek,“ řekla mu. „Jedu do San Franciska zastoupit Hsu Li. Potřebují tlumočníka k vyjednáváním se Zhang Weiem, takže se uvidíme až v pondělí.“

„Vlastně až v úterý. V pondělí se budu vracet ze svatby a celý den nebudu v práci.“ Tim vytáhl z krabice na svém stole pár kapesníčků a sušil si kávovou skvrnu na rukávu. „Řeknu Westonovi, aby rozeslal mail s informacemi. Bude se ti hodit třeba úterní odpoledne?“

„Úterý se hodí. Díky. A užij si víkend.“

„Ty taky,“ odpověděl a třel si rukáv. „Budeš nám chybět, ale je jasné, že se všichni musíme podřídit vůli svých pánů.“

Zaváhala. „Time? Je všechno v pořádku? Tedy… kromě toho, že ses opařil?“

„Jasně,“ pronesl důrazně. „Všechno je v pořádku. Jsem úplně v pohodě. Uvidíme se později.“

Sophie vyšla do otevřeného prostoru a obdivovala skleněné stěny, vysoké stropy a vzdušné prostory, které vedly do kanceláří o patro výš. Ráda pracovala na místech, která vypadala dobře. Život je příliš krátký na to, než aby člověk zůstával někde, kde se mu to nelíbí.

Kolem prošel Drew Maddox. Byl obklopen svojí obvyklou suitou a mnoho žen v místnosti se po něm hladově dívalo. Nemohla jim to zazlívat. Drew byl přitažlivý, bohatý, slavný a talentovaný. I tuhle budovu navrhl on a nedalo se pochybovat o tom, že vévodí této části Seattlu. Nádherný mrakodrap byl postaven z ekologických materiálů na bázi dřeva a jeho konstrukce byla vyrobena z křížených laminátových vláken, která jsou pevnější než ocel a beton; a o tolik krásnější!

Drew Maddox vypadl z tria srdcařů první ve chvíli, kdy se zamiloval do Jenny Somersové. Jejich románek se široce probíral na internetu a svatba se měla konat tento víkend, což znamená, že mnoho zaměstnankyň bude oplakávat ztracené naděje. Pořád ale ještě zbývají Vann Acosta a Zack Austin…

Sophie byla překvapená, že o ní Acosta vůbec ví. Sice mu byla představená, ale vypadalo to, že si jí skoro nevšiml. A je lepší, když si mě nikdo nevšímá, připomněla si. Snažila se být nenápadná a čekala na příležitost ke kontaktu s Malcolmem Maddoxem. Malcolm byl zčásti v důchodu, většinu rozhodovacích pravomocí už převedl na svého synovce Drewa a trávil čas ve svém luxusním domě na ostrově Vashon. Kontaktovat uzavřeného, starého a světově uznávaného architekta, který z ostrova odjížděl jen velmi málokdy, to se lehčeji řeklo, než udělalo. Navíc byl Malcolm Maddox známý svou věčnou nabručeností a tím, že neměl rád společnost.

Úkol, který dostala, se jevil jako skvělá příležitost Malcolma poznat, ale byl v tom háček: bude jí nablízku i Vann Acosta, který ji bude rozptylovat v její misi právě ve chvílích, kdy bude potřebovat mít všech pět pohromadě.

Sophie si uvědomovala, že bude těžké se soustředit. Byla vysoká, měřila skoro sto osmdesát centimetrů, ale vedle Vanna Acosty si připadala jako malá holčička. A ta jeho široká ramena… Hm… Jeho tělo se jí moc líbilo, štíhlé, svalnaté, ale ne příliš, s rukama, které vypadaly tak citlivě a schopně. Kromě toho z něj vyzařovala jakási aura moci, která prostupovala jeho dokonale ušité obleky a zářila mu z očí. Znervózňoval ji, ale bylo to i jaksi… příjemné. Na ten pocit by si klidně dokázala vypěstovat závislost. Tvář měl hranatou, nos měl maličko zakřivený, a jak dokázala být jeho ústa zároveň úzká i smyslná, to jí bylo záhadou. Líbilo se jí i jeho rovné obočí a lesklé vlasy. Jaké by asi bylo proplést si do nich prsty a přitáhnout si ho k sobě? Tak, a dost! Na takové myšlenky není vhodný čas…

Vann měl velkou rohovou kancelář, kterou žárlivě střežila jeho letitá asistentka Belinda Vasquézová. Byla to vysoká hranatá dáma hodně přes padesát let s havraními stroze sestřiženými vlasy. Jak se Sophie přibližovala, podezřívavě ji sledovala a její ústa se stáhla v apriorním nesouhlasu. „Mohu vám nějak pomoci?“ zeptala se kysele.

„Jsem Sophie Valente,“ řekla Sophie. „Zaskakuju za Hsu Li jako tlumočnice v San Francisku. Pan Acosta mi řekl, abych si s vámi promluvila o detailech cesty.“

„Ach, ano. Zmiňoval se o tom. Ten dokument mám pro vás tady.“ Belinda sáhla do zásuvky a vytáhla složku s nápisem Důvěrné. „To je pro vás.“ Potom jí podala pero a zápisník. „Napište mi adresu a číslo mobilu, prosím. Dám je řidiči. Vyzvedne vás ráno o třičtvrtě na čtyři.“

Sophie si zaraženě vzala složku. „Páni. To je teda brzy.“

Belinda se ušklíbla. „Malcolm a Hendrick rádi začínají co nejdřív. Ach, a oblečení. Vyžadován je běžný business code. To na jednání. Ale na závěr druhého dne bývá téměř vždy recepce, takže si s sebou nezapomeňte přibalit také nějaké hezké koktejlové šaty.“

„Udělám to,“ přikývla Sophie. „Díky za informace.“

„Ach, tady jste!“ rozzářila se Belinda na někoho za Sophií. „Zrovna jsem Sophii předávala informace o té cestě.“

„Výborně.“ Vannův znělý baryton rozezněl něco hluboko uvnitř ní. Obrnila se a otočila se k němu.

„Zrovna jsem jí chtěla říct, aby si do kabelky přibalila nějaké proteinové tyčinky a energetické nápoje,“ dodala Belinda. „Collette i Hsu Li mi o těch tlumočnických maratonech vyprávěly hororové historky.“

Sophie se Vannovi s jistými potížemi podívala do očí. „Hororové historky?“

„Ti architekti! Moc jim to mluví.“

Belinda se zasmála a potřásla hlavou. „Budete tlumočit od rána do noci, drahoušku. Vymačkají vás jako citron.“

„To snesu,“ mávla rukou. „Jen ať mačkají.“ Hm. Tak to znělo dost dvojsmyslně. Napjaté ticho, které nastalo vzápětí, jí nepomohlo. Zrudla.

Belinda si ctnostně odkašlala. „Tak dobrá. Pokud jste psychicky připravená na těžkou práci, je to ode mě vše. Hotelový pokoj máte objednaný.“

„Zbytek vám povím v letadle,“ usmál se na ni Vann.

„Skvěle,“ odpověděla Sophie a ustupovala. „Půjdu se připravit. Uvidíme se za úsvitu.“

Ještě nikdy neviděla jeho úsměv. Ukázalo se, že je daleko ničivější, než si dokázala představit. Vykročila, snažila se nenarážet do stěn a doufala, že se za ní nikdo nedívá. Věděla, že nesmí spustit ze zřetele svůj tajný úkol, který musí zůstat na prvním místě. Teď se svému cíli přiblížila jako nikdy: doufala, že získá vzorek DNA Malcolma Maddoxe. Ne, že by zpochybňovala informace od své matky, ale ta už zemřela a nemohla jí dát důkaz, který Sophie potřebovala.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Krásná podezřelá.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.