V plamenech

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Lauren Tarshisová

V plamenech – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

#6: I SURVIVED THE ATTACKS OF SEPTEMBER 11,
2001 by Lauren Tarshis.

Copyright © 2012 by Lauren Tarshis.

Copyright © 2018 by Dreyfuss Tarshis Media Inc.

By arrangement with the proprietor. All rights reserved.

Translation © Zuzana Paseková 2022

Illustrations © Scott Dawson 2016

ISBN tištěné verze 978-80-264-4336-0

ISBN e-knihy 978-80-264-4348-3 (1. zveřejnění, 2022) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-264-4349-0 (1. zveřejnění, 2022) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-264-4347-6 (1. zveřejnění, 2022) (ePDF)

KAPITOLA PRVNÍ

ÚTERÝ 11. ZÁŘÍ 2001

8:46, NEW YORK CITY

Nad městem New York se rozpínalo zářivě modré nebe.

Ráno tu bylo jako obvykle rušno. Lidé spěchali do práce, ulicemi projížděly taxíky, auta a autobusy.

Zničehonic se nad vysokými mrakodrapy objevilo letadlo.

Obyvatelé dolního Manhattanu zaslechli burácení jeho motorů dříve, než letoun spatřili na vlastní oči.

Obrovský stroj si razil cestu tak nízko nad střechami domů, že k tomu, aby o ně zavadil, chybělo jen několik metrů.

Lidé na chodníku ustrnuli.

Jedenáctiletý Lucas Calley toho dne vůbec neměl na Manhattanu být. Rodiče netuší, že ráno sednul na vlak a teď tu stojí uprostřed zalidněné ulice a sleduje začátek hrůzných událostí.

Jako zhypnotizovaný pozoroval, jak se obrovské letadlo nad jeho hlavou rychle pohybuje vpřed.

Nikdy v životě by ho nenapadlo, že může letět takhle nízko nad zemí.

Nacházelo se v tak malé vzdálenosti, že bylo možné přečíst písmena na jeho zádi: AA.

Americké Aerolinie.

Lucase začaly napadat tísnivé otázky.

Má letadlo nějakou poruchu?

Je pilotovi špatně? Dostal špatnou navigaci nebo ji sám spletl?

Zvedni se! Lucas chtěl zakřičet. Vzlétni výš!

Letadlo však začalo klesat a zrychlovat.

Vtom Lucas konečně pochopil, kam stroj míří, a srdce mu přestalo bít: letí na Dvojčata, dva mrakodrapy Světového obchodního centra. Budovy ze stříbrného skla, více než 400 metrů vysoké, se třpytily nad horizontem města.

Letoun zrychlil ještě víc.

Ne!

S posledním zuřivým zaduněním se vřítil do boku jedné z věží.

Ozval se ohlušující výbuch.

Lidé začali křičet.

Blankytná obloha zčernala. Zahalil ji oheň a dým.

KAPITOLA DRUHÁ

STŘEDA 29. SRPNA 2001

PORT JACKSON, NEW YORK

10:00

Trénink byl náročný jako obvykle.

Ve 35stupňovém vedru se Lucas doslova koupal ve vlastním potu. Třem hráčům už v lahvích došla všechna limonáda. Lucas měl pocit, že jeho tělo je jedna velká modřina.

Blížil se k němu míč a vypadalo to, že ho nebude možné chytit. To byla Lucasova oblíbená situace. Odrazil se a bleskově se rozběhl, oči upřené na balón. V dokonale načasované setině sekundy vyskočil, co nejvýš to šlo, ve vzduchu chytil míč a před tím, než dopadl na zem, ho rychle stlačil k hrudi.

Hráči kolem něj zajásali nadšením, vesele pokřikovali a plácali se po ramenou.

Lucase zaplavil známý pocit štěstí. Jasně, že ho bolelo celé tělo. Ano, trenér na ně pořád něco křičí. Ale právě tady je Lucas nejraději, sem patří – na rozpálený zelený trávník, ke svému fotbalovému týmu, k Jaguárům z Port Jackson.

Na nápad, že by Lucas mohl hrát americký fotbal, přišel tenkrát strýček Benny, nejlepší přítel Lucasova otce a kolega z hasičského týmu newyorské požární stanice. Bennyho měli všichni moc rádi a Lucas si ho také velice oblíbil. Jeho táta kdysi prohlásil, že Benny je takový roztleskávač mezi požárníky.

Stoosmdesáticentimetrový roztleskávač s tetováním trojlístku.

Lucasovi však trvalo déle, než se se strýčkem Bennym sblížil. Stalo se tak, až když byl ve třetí třídě. Toho roku se Lucasův táta těžce zranil při požáru skladiště v Brooklynu a strávil téměř dva měsíce na nemocničním oddělení s popáleninami. Strýček Benny se tenkrát dočasně přestěhoval k Lucasovi a jeho matce a zůstal u nich, dokud nebylo tátovi lépe. V té době Lucas každé ráno potkával Bennyho u jídelního stolu, kde si pročítal sportovní rubriky. Než se stačil zeptat „kde je máma“, strýček jej chytil za ruku a posadil k sobě. „Tohle musíš vidět,“ říkal a přitom ukazoval na fotografii nějakého fotbalového hráče, o němž Lucas nikdy předtím neslyšel.

Lucas tam jen seděl a předstíral zájem. Nikdy nepatřil mezi sportovní děti. S tátou měli pořád plné ruce práce se společnými projekty. Než se táta zranil, trávili spolu každý víkend v dílně dole ve sklepě jejich domu a stavěli modely hasičských aut.

Strýčka Bennyho však zase vůbec nezajímaly modely náklaďáků. On miloval americký fotbal.

Záhy tedy začal Lucas také trávit pondělní večery přilepený k televizní obrazovce, skandováním za oblíbená družstva strýčka Bennyho, pravidelným sledováním sportovních kanálů a pískáním po hráčích, které strýček Benny nesnášel. Benny Lucasovi koupil fotbalový míč a celé hodiny s ním pobíhal okolo domu a učil ho techniky přihrávání.

Pak jednoho dne přišel strýček s formulářem na registraci k Jaguárům.

„Já ale fotbal moc neumím,“ protestoval Lucas.

Tenkrát byl ještě baculatý a nijak vysoký, stále jej převyšovalo i několik děvčat ze třídy.

Strýček Benny však přiměl Lucasovy rodiče, aby mu se zápisem pomohli, a brzy na to ho odvážel na první trénink.

Lucas se musel při vzpomínce na ten den pousmát. Vypadal jako kulička sýra nacpaná do chráničů a kopaček.

„Asi bychom se měli vrátit domů,“ navrhoval strýčkovi a polykal slzy.

„Neměli,“ trval strýček na svém. „Musíš jít nejdřív támhle na hřiště a ukázat nám, co v tobě je!“

Oči měl doširoka otevřené a rozzářené, a kdyby mohly v tu chvíli promluvit, říkaly by: Ty to dokážeš!

Lucas to tenkrát opravdu dokázal a od prvního dne věděl, že na hřišti našel svoje pravé místo.

Nebyla to samotná hra, co ho tak bavilo, spíš skutečnost, že se stal součástí týmu a měl kolem sebe další spoluhráče. Během hry si vždy vzájemně kryli záda, drželi spolu bez ohledu na to, zda vyhráli nebo prohráli.

Strýček Benny Lucasovi prozradil tajemství správného chytání míče – měl uvěřit, že se mu to podaří.

„Musíš to cítit ve svém srdci,“ vysvětloval.

A opravdu to pokaždé vyšlo.

Tedy téměř pokaždé.

Ke konci tréninku někdo hodil další nepolapitelnou nahrávku.

„Jdi po něm, Lucasi!“ křičeli kluci.

Lucas se rozeběhl, oči upřené k míči, ruce natažené jak nejvíc to šlo. Něco se však zvrtlo. Jeho srdce vědělo, že míč chytí, kotník ale zaváhal.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy V plamenech.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.