Magořina

CARLTON MELLICK III

Carcosa

Kroměříž, 2022

Copyright © Carlton Mellick III, 2008

Published by arrangement with the author

Překlad (translation) © Milan Žáček, 2022

Obálka (jacket illustration) © Ed Mironiuk

Grafická úprava obálky (jacket layout design) © Carcosa

Czech edition © Carcosa – Tatiana Žáčková, 2022

ISBN 978-80-88243-76-2 (tištěná verze)

ISBN 978-80-88243-79-3 (ePub)

ISBN 978-80-88243-80-9 (Mobi))

Všechna práva vyhrazena!

Autorova poznámka

Vždycky se mi líbily nízkorozpočtové hororové filmy. A čím blbější, tím líp. Potom, co jsem si zahrál nepříčetného kněze v nízkorozpočtovém hororu The Ancient, upřímně jsem si chtěl napsat scénář k vlastnímu blbému nízkorozpočtovému hororu. Proč ne, sakra? Z nějakého záhadného důvodu mám nejvíc v oblibě otřepané klišé o skupince teenagerů v lese, které postupně něco zabíjí. Chtěl jsem tedy napsat něco takového, ale trochu to ozvláštnit. Znáte to, jako když vyjde najevo, že ten šílený nadpřirozený zabiják v lese nemůže umřít, protože místo vnitřních orgánů je plný corn dogů a jediný způsob, jak ho jednou provždy sprovodit ze světa, je všechny ty corn dogy z něho spořádat, ale nikdo z hlavních hrdinů nemá takový hlad, jelikož zrovna pojedli sendviče, takže teď musejí zajet do města najít nějakého tlouštíka, co za ně všechny ty corn dogy zbaští. Tohle všechno ale samozřejmě nebude tak snadné, protože zabiják bude mít šílený účes podobný mohykánovi, který ovšem taky funguje jako motorová pila. Takže to bude něco jako Mohykán s motorovou pilou, a už v názvu filmu bude zmíněný nástroj, kterým budou všechny postavy zabíjeny příšernými, ale zároveň zajímavými způsoby. Teď, když o tom tak přemýšlím, zní to jako fakt hodně bezva film. A měl jsem napsat radši tenhle scénař.

Protože scénář, který jsem měl v úmyslu napsat, nesl název Magořina. I když jsem se k jeho napsání nikdy nedostal, nápad jsem přetavil do téhle knížky. Jestli se nějakému režisérovi bude tahle knížka líbit, scénář mu klidně nadatluju později.

Psaní téhle knihy byla svým způsobem guilty pleasure, stejně, jako jsem to měl s romány Cybernetrix nebo Strašidelná vagina. Není to žádná „vážná“ literatura, ale střelený nápad jsem přesto chtěl zpracovat co nejvážněji. Někdo mi kdysi řekl, že z nejstřelenějších nápadů se často rodí ty nejlepší příběhy. Nevím, jestli s tím souhlasím, ale střelené příběhy, jako jsou v mém případě třeba The Faggiest Vampire, Sausagey Santa nebo The Morbidly Obese Ninja, píšu rozhodně rád.

Když se pouštíte do psaní knížky se střeleným nápadem, potíž bývá v tom, že se z nich málokdy vyvrbí komedie. Magořina není střelená tak, jak jsem ji chtěl mít. Ve skutečnosti je pěkně úchylná. Nechtěl jsem napsat něco až takhle úchylného, ale myslím, že příběh jsem upřímně nemohl kočírovat. Chtěl se ubírat svým vlastním směrem. Harlan Ellison tvrdí, že jeho postavy často nabývají svůj vlastní život. On sám chce, aby se ubíraly určitým směrem, jenže ony chtějí jít jinam. Zmocňují se jeho příběhů a píšou se samy, ať se mu to líbí, nebo ne. Něco takového se mi stalo při psaní Magořiny. Příběh se vydával směry, kde jsem ho mít nechtěl, a já jsem mu v tom nedokázal nijak zabránit. Příběhu jsem se ptal: „Co to s tebou, sakra, je?“, ale on mi jen ukazoval fakáče a dál se držel svého. Tohle dílko rozhodně není ta nejúchylnější knížka, jaká kdy vznikla, ani jí být nemělo, ale úchylné je dost. Jedna moje část vlastně ani nechce, aby ho někdo četl.

Tipuju, že čtenáři mě u téhle knížky nařknou, že se snažím o „šok pro šok“, a to víc než u kterékoliv z mých dřívějších knih. Ale takové tvrzení nemůže být dál od pravdy. Před několika týdny jsem se o celém tomhle „šoku pro šok“ bavil s Chuckem Palahniukem, protože lidé tyhle snahy pravidelně připisují nám oběma. Řekl jsem mu, že moje snahy se ubírají spíš směrem „zajímavost pro zajímavost“. Jestli se mi daří, nebo nedaří být zajímavý, to už musejí posoudit čtenáři, ale šokovat svou tvorbou jsem se nikdy nikoho nesnažil. Myslím, že nikoho už nic šokovat ani nedokáže. Chuck namítl, že to, co někdo vnímá jako zajímavé, někdo jiný vnímá jako šokující. Ale šok časem odezní. Lidé nakonec uvidí, co je zajímavého na věcech, které bývaly šokující.

Ale ve skutečnosti na tom nezáleží. Nejlepší je psát si prostě sám pro sebe a moc se netrápit tím, co si myslí ostatní. Všichni si stejně budou myslet, že jen melete hovna. Všichni spisovatelé melou hovna. Byl bych radši, kdybychom mleli corn dogy, ale to prostě neděláme.

- Carlton Mellick III, 23/8/2008, 13:56

Kapitola první

Desdemona

Desdemona je mezi roztleskávačkami jediná, kdo nosí mohykána. Vlasy má obvykle nabarvené na bílo s červenými konečky – protože červená a bílá jsou jejich školní barvy –, ale teď chce na víkend v horách vyzkoušet nový odstín.

„Co myslíš, zelenou, modrou nebo fialovou?“ zeptá se své kamarádky Crystal a v barevně potetovaných prstech podrží tři plechové nádobky. Mezi roztleskávačkami je zároveň jediná s celotělovým tetováním.

Crystal si při pohledu na barvy povzdechne. Už je to přes pět týdnů, ale nejnovější volbu účesu u své nejlepší kamarádky ještě neskousla.

„Asi tu zelenou,“ zamumlá. Sklopí zrak k notebooku a stránce s informacemi o potratech. „Aspoň ti bude ladit s očima.“

„To máš pravdu!“ zvolá Desdemona. „To bude fakt móóóc ňuňu!“

Široce se usměje a tátovým zastřihovačem knírů si doholí spánky. Potom si přečte instrukce na nádobce s barvou a rychle zamrká svými dlouhými černými řasami.

„Punk není ňuňu styl,“ podotkne Crystal.

„Přestaň mýmu stylu říkat punk! To, že nosím mohykána, neznamená, že jsem pankáčka.“

„Mohykány nenosí nikdo kromě pankáčů,“ opáčí Crystal, zatímco vlhčeným ubrouskem čistí klávesnici notebooku. „Lidi si začínají myslet, že mezi ně patříš.“

„Vždyť se podívej, co nosím. Pankáčský hadry bych si nikdy nevzala.“

Crystal zavrtí hlavou. „To si jako myslíš, že jim na tom záleží?“

„Podle mě jsou mohykáni hezký,“ řekne Desdemona. Podívá se na sebe do kosmetického zrcátka a pohladí si holé spánky. „A ženský.“

„Tobě fakt přeskočilo,“ vydechne Crystal.

„Ne tak jako tobě,“ namítne Desdemona.

***

Crystal a Desdemona jsou nejbohatší, nejhezčí, nejnafrněnější, nejoblíbenější dívky na škole. Jsou kapitánka a náhradní kapitánka týmu roztleskávaček. Chodí jen s těmi nejbohatšími, nejpohlednějšími, nejdrsnějšími, nejoblíbenějšími kluky z fotbalového týmu. Jsou to školní královny. Jsou nejkonvenčnější z konvenčních studentek střední školy. Proto všichni považovali za vážně divné, když Desdemona projevila zájem nechat se kompletně potetovat a udělat si mohykána.

S tetováním to šlo ráz na ráz. Napřed chtěla jenom modrého motýlka na levém boku. Všichni si mysleli, že je to sexy. Potom zatoužila po červeném motýlkovi na pravém boku. Všichni si mysleli, že je cool, jak spolu ladí. Potom si přes skoro celá záda nechala vytetovat velká motýlí křídla. Všichni si mysleli, že tohle už je fakt síla. Potom propadla závislosti. Nová motýlí tetování si nechávala udělat každých pár dní, v nejrůznějších velikostech, tvarech a barvách. Názoru ostatních přestala věnovat pozornost. Než ostatním došlo, co se děje, Desdemona si motýly pokryla každý centimetr svého těla. Dokonce i ruce, chodidla, krk a intimní partie.

Měla za to, že jsou rozkošní. Všichni ostatní měli za to, že jsou divní.

Všechny je nechala proplatit z tátovy kreditky, ale táta si zatím nevšiml ani plateb, ani tetování. Sice se jí ptá, proč pořád i uprostřed jara nosí v domě rukavice a roláky, ale jinak tohle téma neřeší. Dokonce ani nevěnuje pozornost trapným výmluvám, které si Desdemona neustále vymýšlí.

Crystal se ji pokoušela od přehnaného tetování odradit, ale Desdemona ji pořádně nevnímá. Zastavit závisláka není jen tak.

Když má teď Desdemona mohykána, Crystal si dělá obavy, že takový účes ničí kamarádčinu popularitu. Dělá si obavy, že kvůli spojení s punk-rockerkou může být v ohrožení i její vlastní popularita. Crystal vážně zvažuje možnost, že by jejich kamarádství ukončila. Rozhodnutí v téhle záležitosti plánuje učinit po návratu z chaty.

***

Jakmile Desdemona skončí s mohykánem, obleče se, nalakuje si nehty, sbalí si zavazadla, dovede k dokonalosti make-up a vykouří dvě mentolové cigarety, odjedou Crystaliným autem k Jasonovi.

Cestou si v drive-inu místního Steak’n’Shake koupí milkshake. Vyberou si vanilkový. Crystal má ráda jenom vanilkový. Když každá několikrát upije, zbytek mrští po dvou emařkách, které v Jasonově čtvrti jdou zrovna po chodníku. Emařky jim ukážou fakáče. Černé šaty mají zalité bílým sajrajtem, jako kdyby se na ně vydělal nějaký obří pták. Des a Crystal se zasmějí a zamávají jim na rozloučenou. Gotičky a emařky nasírají opravdu velice rády.

Přijedou k největšímu domu ve čtvrti – Jasonovu domu. Všichni ostatní už tam jsou a nakládají věci do dodávky. Des a Crystal odbočí na příjezdovou cestu a ještě si zkontrolují make-up. Nalíčené jsou úplně stejně. Mají úplně stejné oblečení a šperky. Kdyby nebylo Desdemonina zeleného mohykána a tetování, byly by k nerozeznání.

Ještě loni si všichni mysleli, že jsou dvojčata. Obě měly platinově blond vlasy totožné délky. Vždycky nosily stejné svršky a líčily se ve stejném stylu. Ostatní je poznali jen díky Crystaliným modrým očím a větším prsům a Desdemoniným zeleným očím a špičatějším prsům. Odlišit je dnes je extrémně snadné.

„Máte zpoždění,“ houkne na ně Jason, když vystoupí.

„Des to trvalo celou věčnost,“ řekne Crystal.

Políbí vzduch vedle Jasonovy líce. Desdemona políbí Kevina a Ricka. Všichni si všimnou, že si mohykána nabarvila na zeleno, ale nikdo to nijak nekomentuje.

Předstírají, že neexistuje, stejně jako neustále předstírají, že neexistuje její tetování.

„Jste připravený na víkend plnej sexu, drog a alkoholu?“ zeptá se Jason, na pihaté rameno si vytáhne soudek piva a snaží se tvářit, jako by se nechumelilo.

„Jo, sakra!“ zavolají jeho kamarádi, zatímco střílí na koš.

Desdemona vytáhne z Crystalina auta svoje tašky a hodí je Kevinovi a Rickovi, aby je mohli uložit do dodávky. Kevin s Rickem ji ignorují. Jsou stále zaujatější hrou jeden na jednoho. Kevin zasmečuje do koše a zařve: „Jupí!“ Desdemonu štve, že jí nenabídnou pomoc, ale ještě víc ji štve, že jí nepochválili nového zeleného mohykána.

„Kde je Stephanie?“ zeptá se Crystal.

„V koupelně,“ odpoví Jason. „Je tam od chvíle, co sem přišla.“

„Co tam dělá?“ zajímá Crystal.

„Myslím, že blije.“

„Super,“ prohodí Crystal. „Tak to se na nás zase vysere?“

„Doufám, že jo,“ řekne Jason. „Bez ní by to byla mnohem větší zábava.“

***

Stephanie v koupelně pláče. Pláče celý den. Na výlet ve skutečnosti jet nechce, ale zároveň je vděčná, že bude moct vypadnout na chvíli z domu. Doma plakat nesmí.

Crystal zaťuká na dveře.

Stephanie natáhne dech a zadrží ho, snaží se přestat naříkat. Nechce, aby Crystal věděla, že má problémy. Nechce, aby jí musela něco vysvětlovat.

„Hej, Steph,“ zavolá Crystal. „Jsi tam v pohodě?“

Stephanie se párkrát zhluboka nadechne. Crystal slyší, jak dýchá.

„Budu v pořádku,“ odpoví Stephanie a vysmrká se.

„Nemáš chřipku nebo něco takovýho, že ne?“

„Ne,“ odpoví Stephanie a před zrcadlem si upraví své černé kudrnaté vlasy. „Mám jenom… opici.“

„Včera byla někde nějaká akce? Pročs mě nepozvala?“

„Jenom jsem pila s Danem.“ Při jménu Dan jí trochu přeskočí hlas.

Crystal si uvědomí, že tu jde o něco jiného. Stephanie už se svým starším bratrem čas netráví, zvlášť ne, když Dan pije. Když si přihne, divočí a dělá blbosti. Po tom, co se ji pokusil srazit autem, se Stephanie zařekla, že s ním už nikdy pít nebude.

Dan patříval do jejich party. Byl to on, kdo jim kupoval pivo. Ale teď ho nikdo nemá rád. Je to ubohý kretén. Čím víc jeho život stojí za hovno, tím větší kretén se z něho stává. A jeho život jsou sračky od A do Z. Má sračkoidní práci, jezdí ve sračkoidním autě, pořád bydlí u rodičů a za nic na světě si nemůže najít přítelkyni, všichni jeho kamarádi se po střední odstěhovali, nemá žádné koníčky ani cíle, je závislý na pervitinu a ví, že jen zbytečně zabírá prostor. Stephanie už vedle něho nezvládá žít. Přeje si, aby se vrátil do chládku.

Crystal téma dál nerozpitvává. Ví, že Stephanie se potýká s hlubokými emočními problémy a že o nich nerada mluví. Ví, že tyhle věci nejradši ukrývá v hloubi svého nitra, aby mohla předstírat, že vůbec neexistují. Co do ukrývání je Stephanie jednička. Když ji člověk vidí jako roztleskávačku, vůbec by ho nenapadlo, že zápasí s tak bolestnými citovými obtížemi. Je to ta nejšťastnější, nejnadšenější, nejenergičtější roztleskávačka v týmu. Je vážně skvělá herečka.

Když Stephanie otevře, Crystal řekne: „Pojeďme si užít bomba víkend.“

Stephanie se široce usměje a odpoví: „Už se nemůžu dočkat!“

***

Jakmile všechno napěchují do dodávky, sami se nacpou dovnitř a vyrazí k dálnici.

Kluci už pijí. Pařit začali s předstihem. Jason pije nejrychleji, i když sedí za volantem. Má už páté pivo.

„Vždyť je jedno, jestli se vysekáme. Auto je z půjčovny.“

Crystal taky drží pivo, ale sotva z něj upila.

Funguje jako navigátorka a, což je ještě důležitější, jako dýdžejka. Crystal má ale pohříchu nejhorší hudební vkus na světě. Vždycky předstírá, že poslouchá to, co v dané chvíli zrovna frčí, ale když k aparatuře v autě připojíte její iPod, slyšíte, že si pouští jenom jeden typ hudby: korejský rap.

„Panebože,“ zaúpí Jason, když jeho přítelkyně pustí na plné koule poťouchlou písničku s názvem Ice-cream od poťouchlého korejského rappera jménem MC Mong. Jason její hudební vkus vyloženě nesnáší.

Naštěstí pro Crystal Desdemoně a jejím klukům připadá K-rap neskutečně zábavný, zvlášť skupina M. H. IS, která se zoufale snaží působit jako partička drsných grázlů z ghetta. Teď vibují na zadním sedadle a do rytmu muziky si vzájemně vrážejí do boků.

Jasonovi to moc legrační nepřipadá. Raději by poslouchal něco serióznějšího. Má rád seriózní věci. Všech se zeptá, jestli chtějí poslouchat něco jiného, ale Crystal a její melody boys na zadním sedadle si to až příliš užívají. Jediná, komu je to tak či onak jedno, je Stephanie.

V důsledku poskakování a tancování na zadním sedadle se při nájezdu na dálnici celá dodávka roztřese a rozkolébá. Kevin při svém tanečku neúmyslně vylije pivo na Desdemonino holé rameno, ale než se na něho stačí obořit, z motýlího tetování jí ho slízne. Rick neúmyslně dloubne Desdemonu do prsu a ta ho na oplátku dloubne do břicha.

Po hodině na cestě Desdemona usne na Rickově ramenu a Kevin usne na jejím ramenu. Rick ale nespí. Rick nespí skoro nikdy. Civí z okna, popíjí pivo a hladí si svůj hebce oholený spánek.

***

Rick, Kevin a Desdemona jsou v tříčlenném vztahu. Kromě Crystal nikdo neví, že Rick a Kevin jsou bisexuálové. Jason, Stephanie a všichni ve škole si myslí, že Des má prostě dva kluky, že se o ni dělí, že se u ní střídají. Nikdo netuší, že i Ricka a Kevina spojuje citová vazba. Nikdo netuší, že všichni tři se po střední chtějí vzít a založit společnou rodinu.

Vztah začal u Ricka a Desdemony. Chodili spolu už od prváku. Kevin byl Rickův nejlepší kamarád a on sám holku neměl. Většinu střední školy trávili čas pohromadě. Chodili spolu do kina. Chodili spolu na basketbalové zápasy. Chodili spolu do restaurací. Kevin si myslel, že je na vedlejší koleji, ale Desdemona i Rick ho ujišťovali, že jsou v jeho společnosti rádi. Až později zjistil, že ho ve své společnosti chtějí mít proto, že je oba přitahuje.

Ve čtvrťáku Desdemona chtěla Ricka pustit k vodě a začít si s Kevinem. Kevin jí připadal zajímavější a sebevědomější než Rick. I když mezi kamarády si Rick hrál na drsňáka, Desdemona si myslela, že je v soukromí přecitlivělý a slabší. Sice si myslela, že je atraktivnější než Kevin, ale Kevin měl lepší osobnost.

Během jednoho třídního večírku se Kevin opil a začal s Desdemonou nehorázně flirtovat. Když pak Rick vytuhl v autě, nakonec se spolu vyspali. Dalšího dne Kevin Rickovi všechno řekl. Přiznal se, že byl opilý a za nic na světě by se mu nepokusil Desdemonu odloudit. Omluvila se i Desdemona. Rick Kevinovi okamžitě odpustil, protože pro něho Kevin hodně znamenal, ale Des řekl, že jí neodpustí, pokud mu nedovolí vyspat se s jinou ženou. To Desdemona odmítla. Rick namítl, že by to bylo fér a že se chová jako děvka. Na to mu řekla, že by bylo fér, kdyby se on sám vyspal s Kevinem. Nato se rozhostilo trapné ticho.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Magořina.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.