text

KAREL HYNEK MÁCHA

MÁJ

Vydal: Michaela Dusíková, ARTiS

Högerova 1098/13, 152 00 Praha 5

v roce 2022

1. vydání

ISBN 978-80-88487-03-6 (online, EPUB)

ISBN 978-80-88487-04-3 (online, MOBI)

www.artispraha.cz

Předmluva

Čechové jsou národ dobrý!

Nešťastný, jenž v nouzi lká,

nechť se k Čechovi obrátí,

ten mu rychlou pomoc dá;

byť i Čecha nepřítelem,

nešetří Čech jeho vin.

Čechové jsou národ dobrý,

a Ty Čechů věrný syn!

Sbor.

Věrný syn i bratr náš,

dobré Čechů srdce máš.

Čechové jsou národ statný,

nepřemožen český voj.

Nechť se s vítězstvím rozloučí,

proti němuž český boj.

Čech kde stojí, krutá bitva

tamť, i mnohý slavný čin.

Čechové jsou národ statný,

a Ty Čechů věrný syn!

Sbor.

Věrný syn i bratr náš,

statné Čechů srdce máš!

Čechové jsou národ věrný,

věrnost jejich první čest;

vlasti své i svému králi

Čech i v smrti věrný jest.

Bůh můj - král můj - vlasti moje!

poslední je Čecha vzdech.

Čechové jsou národ věrný,

a Ty syn jich - věrný Čech!

Sbor.

Věrný Čech i bratr náš,

věrné Čechů srdce máš!

Věrný syn jsi Čechů kmene,

věrný bratr bratřím svým;

jazyk český je i Tobě

otců drahým dědictvím.

České hory - české doly -

české luhy - český háj -

šírá vlasť - ta česká země

nejmilejšíť Tobě ráj.

Sbor.

Věrný Čech jsi - vlastenec,

protož vděčný u věnec

květ Ti vije Čecha máj!

I.

Byl pozdní večer - první máj -

večerní máj - byl lásky čas.

Hrdliččin zval ku lásce hlas,

kde borový zaváněl háj.

O lásce šeptal tichý mech;

kvetoucí strom lhal lásky žel,

svou lásku slavík růži pěl,

růžinu jevil vonný vzdech.

Jezero hladké v křovích stinných

zvučelo temně tajný bol,

břeh je objímal kol a kol;

a slunce jasná světů jiných

bloudila blankytnými pásky,

planoucí tam co slzy lásky.

I světy jich v oblohu skvoucí

co ve chrám věčné lásky vzešly;

až se - milostí k sobě vroucí

změnivše se v jiskry hasnoucí -

bloudící co milenci sešly.

Ouplné lůny krásná tvář -

tak bledě jasná jasně bledá,

jak milence milenka hledá -

ve růžovou vzplanula zář;

na vodách obrazy své zřela,

a sama k sobě láskou mřela.

Dál blyštil bledý dvorů stín,

jenž k sobě šly vždy blíž a blíž,

jak v objetí by níž a níž

se vinuly v soumraku klín,

až posléz šerem v jedno splynou.

S nimi se stromy k stromům vinou. -

Nejzáze stíní šero hor,

tam bříza k boru k bříze bor

se kloní. Vlna za vlnou

potokem spěchá. Vře plnou -

v čas lásky - láskou každý tvor.

Za růžového večera

pod dubem sličná děva sedí,

se skály v břehu jezera

daleko přes jezero hledí.

To se jí modro k nohoum vine,

dále zeleně zakvítá,

vždy zeleněji prosvítá,

až v dálce v bledé jasno splyne.

Po šírošíré hladině

umdlelý dívka zrak upírá;

po šírošíré hladině

nic mimo promyk hvězd nezírá.

Dívčina krásná, anjel padlý,

co amarant na jaro svadlý,

v ubledlých lících krásy spějí.

Hodina, jenž jí všecko vzala,

ta v usta, zraky, čelo její

půvabný žal i smutek psala. -

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Máj.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.