Lynne Grahamová

Prsten od malíře

Překlad: Čestmír Jonáš

Milá čtenářko,

vždycky mě zajímá, jak věci vypadají z jiných úhlů, jak se mění jejich barvy, tvary, vůně a chuti.

V únoru, možná si ještě vzpomenete, jste si mohla přečíst příběh Carol Marinelliové nazvaný Dívka se špatnou pověstí. A třeba si vybavíte i scénu z pohřbu manžela hlavní hrdinky, Mii, na němž se k ní chová Ariana, jeho dcera z prvního manželství, nebojím se to říct, opravdu jako pořádná mrcha. Rozhodně jste k Arianě tehdy sympatiemi zahořet nemohla.

Jenže tento měsíc vydávám knihu pojmenovanou Jiná, než si myslel, jejíž hrdinkou je právě Ariana. A ta scéna z pohřbu je zde také a Ariana… inu, je to jako v názvu příběhu. Je totiž úplně jiná, než jak si ji budete pamatovat z února. A pochopíte, že to, jak se chovala, bylo dáno situací, nešťastnou shodou okolností, neporozuměním, žalem…

A mě v souvislosti s tím napadla slova, která v jedné své knize napsal velký arménsko-americký spisovatel William Saroyan:

„Vidíš-li něco, o čem jsi si jist, že to není správné, nebuď si tím jist. Jde-li o lidi, buď opravdu opatrný.“

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

The Ring the Spaniard Gave Her

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2021

Překlad:

Čestmír Jonáš

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2021 by Lynne Graham

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2022

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN: 978-83-276-8242-0 (EPUB)

ISBN: 978-83-276-8243-7 (MOBI)

ISBN: 978-83-276-8244-4 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Ruyovi Valientemu, španělskému miliardáři a majiteli investiční společnosti Valiente Capital, zavibroval v kapse telefon. Hovor zprvu nepřijal, i když byl už odmalička vychovaný k železné disciplině a úctě k povinnostem.

Byl právě na cestě k venkovskému domu v Anglii, ze kterého si chtěl udělat soukromé útočiště. Měl vynikající náladu a těšil se na několik týdnů prožitých mimo svět velkých financí, během nichž by se znovu mohl oddat své tajené vášni. Podobné přestávky a odbočky ze zajetých kolejí byly v jeho životě vzácné.

Po několika vteřinách váhání však jako vždy zvítězila zodpovědnost a Ruy telefon přece jen mrzutě vytáhl z kapsy. Od prvního zavibrování si už stačil uvědomit, že pokud mu někdo volá na soukromé číslo, které zná jen několik málo vyvolených, může to znamenat nějakou katastrofu či krizi. Obavy ho ale opustily v okamžiku, kdy na displeji spatřil jméno své nevlastní sestry Cecile.

Z okruhu příbuzných, konzervativních a vždy ochotných jej soudit za sebemenší prohřešek proti tradici, byla Cecile jediná, s níž alespoň jakž takž vycházel. Když přijímal její hovor, připustil, že jí dluží přinejmenším za doporučení nového domova na anglickém venkově.

„Potřebuju od tebe pomoc,“ spustila Cecile bez pozdravu. „Chápu, že tě to obtěžuje a že když se zrovna stěhuješ do nového domu jen pár mil ode mě a Charlese, budeš si myslet, že po tobě od téhle chvíle pořád budeme něco chtít, ale…“

Ruy se pousmál a rychle ji přerušil: „To by mě nikdy ani nenapadlo.“

„Kde jsi?“

„Deset minut od nového domu.“

„Proboha. Zůstali jsme s Charlesem viset v dopravní zácpě na dálnici. Odjeli jsme dnes domů o něco dřív, abychom stihli začátek jarního recitálu místního baletního kroužku, ale nepovede se nám tam přijet včas.“

„To je mi líto,“ odvětil s pochopením Ruy. Sestra i její manžel byli lékaři a jen málokdy se jim dařilo sladit náročné povolání s rodinným životem tak, jak by si přáli. „Jak ti můžu pomoct?“

„Když se na ně nepřijdeme podívat, bude to Lolu i Lucii moc mrzet. Cvičily na to vystoupení několik týdnů. Chápu, že tě žádám o moc, protože na to nejsi, ale kdybys tam mohl jít místo nás, hodně by to pro ně znamenalo. Vlastně budou mít daleko větší radost, když tam přijdeš místo nás. Tio Ruy je jejich nejoblíbenější příbuzný. Koncert je v obecním sále a už začal. Holky naštěstí vystupují až v posledním jednání. Stačíš to?“

Ruy spolkl všechny námitky, které se mu draly na jazyk, a s vědomím, že je to první laskavost, o kterou ho nevlastní sestra kdy požádala, zamumlal: „Jistěže ano.“

Ostatní příbuzní měli ve zvyku zasypávat ho žádostmi o peníze, práci, právní pomoc a soudcování rodinných sporů. K naléhavým prosbám je inspiroval každý výmol na jejich životních cestách, od nemocí po rozvody. Závislost na jeho majetku v nich vědomě vypěstoval a přiživoval Armando, jeho nedávno zemřelý otec a samozvaná hlava rodu Valienteových. Ukájela jeho touhu po moci a pochlebování, Ruye ale neustálý příval žadonění k smrti unavoval a od otcovy smrti se mu ze všech sil snažil učinit přítrž.

„Ty… tam pojedeš?“ Cecile nedovedla zakrýt překvapení ani radost. „Nechci, abys pak vozil holky domů nebo tak něco. Je tam s nimi vychovatelka. Stačí, když se objevíš v publiku a po vystoupení je obejmeš a pak budeš lhát, až se Lola bude ptát, jak se ti to líbilo, protože se po jevišti pohybuje jako slůně v porcelánu… Nemělo by ti to zabrat víc než hodinu.“

„O nic nejde, Cecile.“

„Je to ale tvoje první návštěva v novém domě a kromě toho ti lezu do soukromí,“ pokračovala provinile v omluvách.

„Dovedu se přizpůsobit,“ ujistil ji chlácholivě, i když si dobře uvědomoval, že jen zdvořile lže. Už dávno pochopil, že pokud si ve svém náročném harmonogramu života ve světě investic nedovede vyčlenit čas sám pro sebe a pak jej zuby nehty bránit, nebude se moci nikdy naplno věnovat tomu, co miloval nejvíce. „Rád se se svými neteřemi zase jednou po dlouhé době uvidím.“

„Kdyby ses u nás chtěl objevovat častěji… Promiň, jsem ve fňukavé náladě,“ zamumlala Cecile, která si právě včas uvědomila, že už překračuje hranice, které jí Ruy ve svém životě vytyčil.

Soukromí a samota byly výsady, které si ve svém světě plném pochlebovačů příliš neužil. Všichni zaměstnanci a lidé, s nimiž přicházel každý den do styku, mu doslova viseli na rtech a všemožně se mu snažili zalíbit. Vždy si uvědomoval, že jeho životní styl se vymyká všemu, co většina považuje za normální.

Bohužel si stejně jasně byl vědom i toho, že jeho bratra, jen o pár minut mladší dvojče Rodriga, už odmalička stravuje závist, zášť a zahořklost. Bratr mu nikdy nedovedl odpustit, že prvorozeným, do kterého by Armando Valiente vložil své naděje a očekávání, je Ruy, a ne on. Ironií osudu bylo, že Ruyovi by už odmalička daleko více vyhovovala méně náročná role druhorozeného syna a mladšího bratra.

Bratr ho teď žádal, aby mu za dva týdny přijel na svatbu. Ruy se na ni ani trochu netěšil. Odmítal připustit, že by se mohlo jednat o příslovečnou olivovou ratolest a nabídku k smíru a zapomenutí starých křivd.

Při předchozí návštěvě vesnicí jen projel, protože v ní nebylo nic, čím by jej zaujala. Neměl v plánu seznamovat se s místními, chtěl si uchovat přísné soukromí, které byl ochotný vyvážit zlatem. Teprve dnes tu zastavil a poprvé se lépe rozhlédl po návsi. Obecní dům stál hned vedle kostela a působil až dojemně zchátrale. Po chvilce zkoumání omšelé fasády usoudil, že naléhavě potřebuje renovaci. Po další chvilce ho napadlo ho, že by na ni mohl anonymně přispět.

Kromě malebného svatostánku tu ale ani na druhý pohled nespatřil nic, co by stálo za zvláštní zmínku – na návsi už byla jen zavřená autodílna, malé hokynářství a hostinec s velkým a nečekaně nápadným vývěsním štítem. Zdál se svědčit o tom, že se podnik snaží působit jako něco, čím není.

V plném tanečním sále už nezbyly žádné volné židle, což Ruyovi dokonale vyhovovalo. Opřel se ramenem o stěnu hned u dveří, přímo naproti malému pódiu, které bylo zatím zahalené do tmy. Linula se z něj tichá cinkavá hudba, ze které ho obvykle bolela hlava. Teprve po chvíli se z postupně sílícího protisvětla začala vynořovat silueta ženy, která dosud na pódiu klečela se skloněnou hlavou a rukama volně nataženýma před tělem.

Hudba teď ovšem byla s každou uplynulou vteřinou hlasitější. Žena se zvolna začala pohybovat a narovnávat. Ucítil, jak se v něm při pohybu na její přirozeně ladné pohyby probouzí nečekaný zájem, a mimoděk ho napadlo přirovnání ke květině, která rozvíjí okvětní plátky ve zrychleném filmu.

Zvedla paže v plavně vlnivém pohybu a zaklonila se, pružná a ohebná, s páteří jako z gumy. Zavlály jí dlouhé vlasy a protisvětlo zvýraznilo profil drobných ňader. Tělo se zaklonilo v přirozené křivce.

Ruy ztuhl a přestal vnímat malé děti oblečené do divadelních kostýmů, které jí zatím jen stály po obou stranách těla a čekaly, až přijde jejich chvíle, aby se i ony zapojily do baletu. Tanec byl pojatý moderně a jindy by Ruye nezaujal, nevědomá a přirozená smyslnost hlavní aktérky jej ale okouzlila jako muže i umělce.

Neznámá zatím zvolna vstala a vztyčené štíhlé paže se jí začaly vlnit nad hlavou jako tichá poezie. Její grácie byla až nezemská a Ruy vmžiku věděl, že se s ženou musí stůj co stůj seznámit a namalovat ji.

„Je jak prskavka,“ okomentoval zpoza jeho zad představení nějaký mužský hlas. Už podle tónu se dalo soudit, že patří nějakému místnímu vševědovi. „Opravdová kráska, jen co je pravda.“

„Kdo to je?“ optal se Ruy přes rameno. Zatím nevěděl, jestli je žena pohledná, protože její vystoupení se odehrávalo v pološeru, jako by byla jen bezvýznamným pozadím a ne samotným středobodem představení. Pobaveně si pomyslel, že jestli měla v úmyslu nezastiňovat vystoupení svých malých svěřenkyň, nepovedlo se jí to. Nevzpomínal, že by se mu poslední dobou naskytl zajímavější pohled.

„Suzy Maddertonová, dcera hostinského. Kdyby vás zajímala, nechte si zajít chuť. Je zadaná.“

„Nezajímá mě,“ odsekl popuzeně Ruy. S údivem si uvědomil, že se červená, protože v té chvíli pod pasem ucítil nutkavé pulzování. Poděkoval nebesům za to, že je v sále moc šero, než aby si toho mohl všimnout i někdo jiný.

„Slyšel jsem, že se bude brzo vdávat. Za nějakého starého bohatého papriku, ne mladíka, jako jste vy, jestli víte, jak to myslím,“ pokračoval spiklenecky stařec. „Je to místní obchodník a patří mu půlka vesnice. Podle mě je teda ostuda, že Suzy skončí zrovna s ním.“

Ruy nechal jeho vysvětlení bez odpovědi. Při životě, jaký vedl, byl příliš cynický, než aby jej překvapilo, že se mladá a krásná žena chystá provdat za staršího muže kvůli majetku. Jediná jeho starost teď spočívala v tom, jak ji přimět, aby mu stála modelem. Pokud ji přitahují peníze, vše by se tím jen zjednodušilo.

Snažil se sám sebe přesvědčit, že k očividné zlatokopce by se nikdy nepřiblížil ani na doslech a že ho neznámá osobně ani trochu nezajímá. Zhurta se ujistil, že tělesná reakce, kterou nedovedl potlačit, byla jen přirozenou odpovědí na smyslné pohyby.

Ruy sexu nikdy nepřipisoval nijak zvláštní význam. O nezávazná sblížení se nikdy nemusel příliš snažit. Nedovedl si upamatovat, kdy byl naposledy na schůzce s ženou, která by jej skutečně zaujala. Láska pro něj vždy představovala zbytečné riziko. Na vlastní kůži zažil, jak snadno se může zvrtnout v nenávist. Stačilo vzpomenout na Lilianu, bývalou švagrovou, která se nechala sežehnout právě citem, po kterém mnozí odjakživa prahnou.

Když pak na pódiu sledoval svoje neteře převlečené za lesní žínky, musel se dojatě usmát. Lucia se vznášela jako kolibřík, chudák malá Lola ale opravdu dupala jak slůně. Napadlo ho, že kdyby se kvůli tomu nemusel ženit, docela rád by jednou měl vlastní děti.

„Vsadila bych se, žes mnoha tatínkům v hledišti zrychlila pulz,“ dobírala si Suzy Flora, organizátorka vystoupení a učitelka tance. „Nemohli od tebe odtrhnout oči.“

„Nesmysl, přišli se podívat na svoje děti,“ odsekla Suzy a dál se rychle svlékala z baletního trikotu. Z představy, že by se na veřejnosti stala předmětem smyslného zájmu, se jí dělalo trochu nevolno. Poslední dobou měla dojem, že nechtěný zájem o svoje tělo neunese ani v soukromí.

Rychle zapudila sebelítost a zopakovala si, že si tuto cestu vybrala sama. Rozhodla se, že před sebou a svými sny dá přednost tomu, co potřebuje její otec, muži, který ji od matčiny smrti miloval za dva.

Roger Madderton byl od osudové autonehody, která jej připravila o manželku v době, kdy byla Suzy ještě batole, ve všech ohledech vzorný rodič, nedovedl ale včas rozpoznat past, ve které i se svou dcerou uvízl. Percy Brenton teď měl moc nejen nad otcem, ale i nad jeho dcerou, a Suzy neviděla způsob, jak uniknout z jeho osidel.

Osud teď Suzy nabízel jen dvě možnosti. Mohla nečinně sledovat, jak její otec bez vlastní viny bankrotuje a přichází o domov i podnik, nebo se za Percyho provdat. A protože zvolila druhou ze špatných možností a měla si Percyho brát už za dva dny, trochu popuzeně teď usoudila, že by bylo moudřejší přijmout nevyhnutelné a konečně se smířit s tím, že o víkendu už bude s Percym na Barbadosu na líbánkách.

Při té představě se jí znovu udělalo nevolno.

Zatímco se převlékala, koncert skončil. Když pak sestupovala ze schodů jeviště, povlávaly jí po zádech kaštanové vlasy, které si nestačila upravit. Hned pod pódiem se jí v ústrety rozběhla Lola s Lucií. Obě byly ještě vzrušené svým prvním veřejným vystoupením. Jedné byly čtyři, druhé sedm, a obě chodily do tanečních hodin, které každý týden pořádala spolu se svou bývalou učitelkou baletu pro místní děti. Už od první chvíle jí připadaly jako nejkrásnější dvě holčičky, jaké kdy spatřila. I když chtěla původně sál opustit dříve, než by se v něm mohla setkat s Percym, nedovedla teď odolat a musela se k nim sklonit, aby je objala.

Zasmála se a v očích jí zajiskřilo nadšením. Když pak ale zvedla pohled od rozesmátých tváří k jejich doprovodu, zjistila, že je s nimi místo rodičů nebo chůvy vysoký snědý muž, kterého nikdy předtím neviděla.

Ve zlomku vteřiny jí vyschlo v ústech a ucítila, jak se jí lepí jazyk na patro. Cizinec už od prvního pohledu působil až neuvěřitelně přitažlivě. Olivová pleť napjatá na výrazných lícních kostech působila jako zajímavé pozadí smyslných rtů a výrazné linie brady. Když k tomu přičetla štíhlou statnou postavu a nadprůměrnou výšku, usoudila, že se neznámý až nebezpečně blíží její představě o ideálu mužné krásy.

Ruy ve stejné chvíli zjistil, že slovo krása ani zdaleka nevystihuje druhý dojem, který na něj udělala Suzy Maddertonová. Připadlo mu, jako by se právě díval do rudého zapadajícího slunce. Porcelánově bělostnou pleť jí rámovaly vrkoče ohnivých vlasů a jejich barva se opakovala ve spršce pih na kořeni nosu. Smaragdově zelené oči se leskly jako dva cenné drahokamy. Zdálo se, jako by z celé její bytosti doslova prýštila nespoutaná, přirozená energie.

Nevědomky se naježil, jako by právě stanul čelem nečekanému nebezpečí. Nelíbilo se mu, jak rychle se jí povedlo udělat na něj tak hluboký dojem. Z jejího držení těla a neklidných gest vycítil nestálost a ochotu bez odporu podléhat prudkým hnutím mysli.

„To je tio Ruy!“ ozvala se důležitě Lola. „Náš tio Ruy.“

„Bratr jejich matky, neboli jejich strýc,“ přeložil klidně do běžné mluvy.

Suzy se zatím stačila utopit v očích plných ironie a nevědomé nadřazenosti. Nevěděla, proč si jeho postoj vyložila právě takto, ale ihned se nepřátelsky naježila. „Díky za přetlumočení, ale nebylo to nutné. Moje matka byla Španělka. Pár slovíček si ještě pamatuju.“ V duchu připustila, že je jich opravdu jen pár, dokonce i po večerních kurzech, kterých se poslední dobou účastnila. Nedostatek příležitostí ke konverzaci jí zabránil, aby matčiným jazykem dovedla hovořit plynule.

Ruy přijal její výzvu s důstojností svých šlechtických předků. Sklouzl zálibným pohledem po vyzývavém postoji jejího těla a všiml si i jak při svém krátkém proslovu bojovně pohodila hlavou. Rychle a bez sebemenšího zaváhání došel k závěru, že pokud by došlo na sex, určitě by si s ní nerozuměl. Všechny jeho dosavadní intimní známosti byly milé, svolné a bezproblémové. To ale vůbec nevylučovalo přání, aby mu stála modelem při malování dalšího z mnoha portrétů, které ho už stačily proslavit.

Když na ni pak promluvil španělsky, nestačila ho Suzy sledovat. Z několika rychlých vět pochytila jen tolik, že se jí neznámý ptá, jestli by mu nechtěla stát modelem. Nevěřila vlastním uším a v duchu zkoušela najít odpověď na to, proč se jí Cecile ani jednou nezmínila, že má v příbuzenstvu i malíře.

„Určete si cenu,“ vyzval ji na závěr anglicky, aby si mohl být jistý, že jeho nabídce dokonale porozuměla. „Zabralo by to jen pár týdnů vašeho času.“

Než stačila odpovědět, ucítila, jak jí na rameno dopadá těžká ruka. Ztuhla a žaludek jako by jí sevřela ledová ruka. Nemusela se ani ohlížet, aby pochopila, že se do sálu právě dostavil Percy.

„Cenu za co?“ optal se hrubě její nastávající.

„Ptal jsem se slečny Maddertonové, jestli by nechtěla zvážit možnost stát mi modelem,“ vysvětlil přátelsky Ruy a zdvořile Percymu nabídl pravici. „Jmenuju se Ruy Rivera.“ Představil se mu jménem nevlastní sestry za svobodna, aby si dál zachoval inkognito. Používal jej k zametení stop vždy, když si vyhradil trochu času na milované umění a chtěl zabránit, aby si jeho okolí domyslelo, s kým má tu čest.

„To naprosto nepřichází do úvahy, pane Rivera,“ prohlásil se sžíravým pohrdáním Percy, zlostně se zamračil a okatě přehlédl nabízenou ruku. „Suzy a já se pozítří budeme brát. Moje nastávající teď bude mít spoustu práce!“

„Mohl jsi k němu být milejší. Nechtěl přece nikoho urazit,“ poznamenala Suzy zahanbeně, když ji o chvilku později Percy panovačně a majetnicky postrkoval k východu ze sálu. Předstírala, že neslyší pochvaly, jimiž ji cestou častovali zbylí diváci. Nechtěla, aby získal dojem, že jsou pro ni důležitější než on.

Na ulici se jí do paže bolestivě zaryly jeho silné prsty. „Neříkej mi, jak se mám chovat!“ obořil se na ni a hrubě ji nasměroval k vozu zaparkovanému před obecním domem. „A tímhle taky nadobro skončil ten nesmysl s baletem. Nedovolím, aby se moje manželka předváděla na pódiu jako nějaká striptérka!“

Zbledla a zachvěla se v chladném nočním vzduchu. Percyho hněv jí otřásl. Cuknutím se vymanila z jeho sevření, ustoupila o pár kroků směrem do ulice a bezděky si promnula pohmožděné nadloktí. „To bolí,“ zamumlala přerývaně. „Nic zlého jsem neprovedla. Proč jsi tak mrzutý?“

„Přestaň kolem toho dělat cirkus, Suzy, a nastup do auta,“ zavrčel netrpělivě Percy. „Pojedeš se mnou domů a dáme si večeři.“

„Promiň, ale asi někdy jindy. Jsem opravdu moc unavená po všem tom… tanci,“ lhala. Předstírala, že zívá a musí si zakrýt ústa dlaní. Ani na chvilku při tom nespustila ostražitý pohled z jeho tváře. Byla zarudlá a rysy stažené hněvem nevěstily nic dobrého.

Večeře bylo jen slovo, jímž Percy označoval pokusy o ohmatávání. Byly v rozporu s jejich dohodou, podle které mělo být jejich manželství formální. Nevěděla, jestli její nastávající věří, že ji jednoho dne přiměje k změně názoru, po tom, jak hrubě se k ní dnes choval, však nechtěla riskovat, že by si jej ještě více popudila. „Jak jsi sám povídal, mám spoustu práce se svatbou, takže půjdu rovnou domů. Díky.“ Trochu opožděně si uvědomila, že mu nemá za co děkovat, ale hněv v jeho krví podlitých očích ji znovu přesvědčil, že bude moudřejší vyhnout se roztržce.

„Suzy?“

Ustaraný hlas ji zahřál u duše. S úlevou se ohlédla, aby mohla otci kývnout na pozdrav.

Percy o krok ustoupil a vynutil na krevnaté tváři neumělý pokus o úsměv. „Rogere…?“ pozdravil jejího otce.

„Kde se tu bereš?“ hlesla šťastně Suzy.

„Odběhl jsem na chvíli z hostince, abych viděl vaše vystoupení. Nenechal bych si to ujít ani za celý svět!“

„Kdo ale dohlíží na podnik?“ optala se znepokojeně

„Nechal jsem to na starost starému Morganovi,“ mávl rukou. Morgan byl místní štamgast, který v hostinci trávil více času než doma. Když pak Percy s mrmláním usedl do auta a odjel, doprovodil ji napříč silnicí ke dveřím hostince. „Je mezi tebou a Percym všechno v pořádku?“ optal se znepokojeně.

Ztuhla. „Ano… proč se ptáš?“

„Z dálky to vypadalo, jako byste se nepohodli,“ přiznal. „Možná se ti to bude zdát směšné, ale… Na chvíli mi připadlo, jako by tě chtěl uhodit.“

Když Suzy vstupovala do povědomého tepla malého výčepu, kde v krbu praskalo několik tlustých polen a o pult se opíral jediný host, cítila, jak se jí z tváře stahuje krev. „To je opravdu směšné,“ odtušila pevně. „Percy by nic takového neudělal.“

„Vypadal, jako by si přihnul. Pije buď doma, nebo ve svém hotelu, protože sem pít nechodí,“ pokračoval ustaraně otec. „Víš jistě, že si ho chceš vzít?“

„Ano. Už se nemůžu dočkat, až uvidím Barbados!“ zasmála se s nadějí, že tak odvede hovor od tématu, které jí nebylo ani trochu příjemné.

Roger Madderton si jen povzdychl a smetl jí z bledého čela pramínek rudých vlasů. „Mně to celé nepřipadá správné. Chci říct… Dlužím mu peníze, ty se za něj máš provdat, a on mi najednou tvrdí, že mu ty peníze už vracet nemusím… Zrovna on, o kterém se ví, že by si pro pěťák nechal vrtat koleno!“

„No, Percy má pravdu v tom, že v rodině by si příbuzní nic dlužit neměli, a až bude po svatbě, bude ti to všechno připadat normálnější,“ pokusila se otce uklidnit přehrávanou sebedůvěrou.

„Pořád mi připadá, že je pro tebe moc starý,“ přiznal otec. „Propána, vždyť je mu skoro jako mně. Honím se snad já za děvčaty ve tvém věku?“

„Každý je jiný a Percy mi zajistí dobrý život.“

Otec se pochybovačně ušklíbl. „Jestli sis z mé výchovy vzala, že dobrý život znamená velký dům a exotickou dovolenou, musel jsem někde udělat chybu.“

„Tati…“ Zjistila, že teď už se jí dokonale příčí představa vymýšlení dalších lží. Objala ho a vyhrkla: „Nemluv hloupě. Jsi nejlepší táta, jakého by si kdo mohl představit.“

„Promiň. Chci jen, abys byla šťastná, a nějak nejsem přesvědčený, že se štěstí dočkáš zrovna s Percym.“

„Určit tě jednoho dne přesvědčím!“ uzavřela udatně a vydala se výčepem k zadním dveřím, které vedly do jejich bytu. Nebyla si jistá, jestli je starý Morgan opravdu tak hluchý, jak se zdá. Jediné, na čem jí teď záleželo, bylo otcovo štěstí, a to mohl zajistit jen sňatek s Percym.

Vystoupala po schodech do svého pokoje a celou cestu přemýšlela o všem, co musel otec obětovat, aby ji sám mohl vychovat. Do jeho života po matčině smrti nikdy nevstoupila žádná další žena, protože měl strach, že by si domů přivedl jednu z oněch příšerných a zlých macech, o kterých se píše ve všech pohádkách. Vždy neúnavně pracoval a snažil se, aby měl jeho podnik úspěch, a opravdu mu nemohla zazlívat, že se teď ocitl v dluzích.

Problémy začaly už před několika lety, když si od banky půjčil na renovaci hostince v marné naději, že tak přiláká více zákazníků. Když pravidelné splátky začaly přesahovat jeho možnosti a začal se s nimi stále více opožďovat, pohrozila mu banka vyvlastněním hostince. Se zachvěním si vzpomněla, jak se právě tou dobou, kradmo a nenápadně jako zloděj čekající na příležitost, do celé věci vložil Percy.

Bylo jí tehdy sotva osmnáct a nedovedla si domyslet, že Percy o otcův podnik podle všeho usiloval už několik let a že možnost získat s ním i ji jej napadla až později. Tehdy ovšem otec v Percyho nabídce, že převezme jeho dluhy a umožní mu je splácet déle a po menších částkách, viděl málem dar z nebes.

Teprve před zhruba půlrokem, těsně před jejími jedenadvacátými narozeninami, jí Percy nabídl, že ji odveze do vsi a bez jediného uzardění jí dopodrobna vysvětlil, v jaké situaci se s otcem ocitli. Vyhrožoval, že pokud nebude souhlasit se svatbou, nechá hostinec zabavit a oba je vystěhuje na ulici. Když ho obvinila z vydírání, opáčil, že jí nabízí důstojnost provdané ženy a život, který bude dozajista pohodlnější než ten, který vedla dosud. Tvrdil, že už by nemusela v hostinci denně až do půlnoci uklízet, vařit a obsluhovat hosty u pultu.

Aby alespoň trochu zvrátila rovnováhu ve svůj prospěch, souhlasila, že si ho vezme, ale jen pod podmínkou, že i když bude navenek vystupovat jako jeho manželka, bude mít oddělenou ložnici a v jejich soužití nebude moci být ani řeči o sexu. Souhlasil, ale v posledních týdnech začínala mít stále neodbytnější pocit, že svého ústupku lituje a sílí v něm hněv nad tím, jak příkře s ním odmítla sdílet lože.

Uložila se do postele a stočila do klubíčka. Zpod pevně sevřených víček jí vytryskly první hořké slzy lítosti a beznaděje. Teprve teď si uvědomila, jak obtížné bude provdat se za muže, ke kterému nic necítí a který ji ani náznakem nepřitahuje. Nedovedla si tehdy plně připustit, k čemu se zavazuje, a teď už bylo příliš pozdě měnit slib. Cítila se polapená v pasti, kterou si sama nastražila.

Nabízely se jí dvě možnosti, jedna horší než druhá. Mohla otci povědět pravdu a skončit spolu s ním na ulici, bez peněz, přístřeší a naděje do budoucna, nebo se mohla provdat za Percyho. Za Percyho, který se k ní poslední dobou choval stále hruběji a který ji děsil více, než si chtěla přiznat.

Ruy se tou dobou už rozloučil s neteřemi a nasedl do vozu. Bylo to běžné, praktické auto, které k němu na rozdíl od luxusní limuzíny s řidičem nepřitahovalo pozornost.

Neustále se musel v duchu vracet k zatím nezodpovězené otázce – jak si tak mladá a přitažlivá žena jako Suzy mohla za manžela vybrat právě onoho hlučného primitiva, se kterým odcházela ze sálu?

Po další chvíli bezvýsledného hloubání došel k závěru, že to koneckonců není jeho starost a že kdyby ji nechtěl malovat, mohl by celou věc s klidným svědomím hodit za hlavu. Nebyl ale zvyklý na odmítnutí a překážky v něm budily jen ještě silnější přání získat, po čem zatoužil. Usoudil, že nejmoudřejší bude, když se nejprve usadí v novém domě a po pár dnech se vydá do hostince, aby si s ní mohl v klidu promluvit mezi čtyřma očima.

Během dvou dní, které ji dělily od svatby, byla Suzy v jednom kole. Naposledy si vyzkoušela svatební šaty a smířila se s tím, že na obřadu nebude mít družičky a po něm ani slavnostní hostinu.

Už dříve ji napadlo, že čím méně hostů bude sledovat její hru na šťastnou novomanželku, tím pro ni bude vše snazší. Všechny spolužačky ze školních let se ostatně už dávno vydaly na studia nebo odstěhovaly do měst, kde se jim nabízela lepší práce než v zapadlé vísce. Ona sama tuto možnost nikdy nedostala.

Po zkoušce šatů, která obnášela dlouhou cestu do města a zabrala tak celé dopoledne, zavolala do Percyho hotelu, kde s recepční dohodla několik posledních podrobností svatební hostiny, a v cukrářství vyzvedla dort. Už dříve se s květinářkou dohodla, že jí večer pomůže s výzdobou kostela.

Když se po dlouhém dnu konečně vrátila do hostince, našla u krbu se sklenkou whisky a novinami v ruce Ruye Riveru. V obecním domě byl oblečený do tak drahého a na míru šitého obleku a mezi běžně oblečeným obecenstvem působil tak nepatřičně, až ji napadlo, jestli právě nejde ze svatby. Dnes na sobě měl džínsy a šedobéžový svetr. Černé vlasy se zdály stejně husté a lesklé jako havraní peří. Všimla si, že jsou o něco delší, než by se dalo považovat za konzervativní, a zajímavě zdůrazňovaly olivový odstín jeho pleti.

Už po prvním pohledu se jí zatajil dech. Byl tak přitažlivý, že jí z toho rázem vyschlo v ústech. Koutkem oka zachytila zásnubní prsten, který jí zdobil prsteník levé ruky, a rázem se sama před sebou za podobné myšlenky zastyděla. Připadalo jí, že i kdyby nic jiného, dluží Percymu alespoň věrnost a úctu. Hledět na jiné muže, i kdyby byli sebepřitažlivější, se zdálo nemorální a zkažené. S tvářemi politými studem došla za barový pult, aby vystřídala otce.

„Myslel jsem, že jsi v kostele a staráš se o květiny,“ podivil se otec.

„Květinářka to odložila. Něco jí do toho přišlo a musí to vyřídit ještě přede mnou,“ vysvětlila. „Běž si uvařit čaj.“

„Rozkaz, Vaše Veličenstvo,“ zasmál se otec a odešel z výčepu do bytu.

Ruy po jeho odchodu složil noviny, vstal a bez okolků se vydal k pultu. „Doufal jsem, že přijdete,“ prohodil s nenápadným úsměvem.

„Co si dáte? Další whisky?“

„Ne, díky, musím řídit.“ Díky sotva znatelnému španělskému přízvuku zněla jeho slova jako předení nebezpečné šelmy. „Bylo by moc troufalé, kdybych se zeptal na vaši španělskou matku?“

Jeho otázka Suzy dokonale vyvedla z míry. V očích se jí ostražitě zalesklo, pak ale rádoby nedbale odvětila: „Ne, vůbec ne. Zahynula při autonehodě, když mi byly dva roky. Vůbec si na ni nepamatuju. Byla z Madridu a oba rodiče ztratila ještě jako velmi mladá. Do Británie přišla jako au-pair. Seznámila se tu s otcem a vzali se už po pár měsících. Chodila jsem na hodiny španělštiny, protože jsem se jí tím chtěla přiblížit, ale když člověk nemá možnost jazyk procvičovat, není takové učení moc platné.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Prsten od malíře.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.