Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Zem

Vladimír Hurban Vladimírov

Copyright © 2022 Petit Press

Copyright ePub version © 2022 iAdverti

Copyright © 2022 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Viera Marková, Michal Garaj, Dušan Kroliak, Martin Hlinka

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0816-8

￼

PÔVODNÁ PUBLIKÁCIA

Vladimír Hurban Vladimírov. Hry. Tatran. Bratislava 1974. 284 s.

Bibliografické poznámky

Vladimír Hurban Vladimírov: Hry

Doslov napísal dr. Pavol Palkovič.

Vyšlo vo vydavateľstve Tatran v Bratislave 1974.

130. zväzok edície Divadelná tvorba.

Spoločné vydanie vydavateľstva Tatran a vydavateľstva kníh a novín Obzor v Novom Sade (Juhoslávia).

Zodpovedný redaktor Vlastimil Zabloudil.

Technická redaktorka Gita Mihalovičová.

Jazyková úprava hier Emília Nemsilová.

Redakčná poznámka

Výber z dramatického dedičstva Vladimíra Hurbana Vladimírova je pripravený z prvých knižných vydaní týchto jeho hier na Slovensku. ZÁVEJE vydalo Ústredie slovenských ochotníckych divadiel v Martine 1922; drámu MILICA NIKOLIČOVÁ vydala Matica slovenská v Martine 1922; drámu ZEM vydalo Ústredie slovenských ochotníckych divadiel 1931; ZÁMKA ŠKRIPÍ je spracovaná z autorovho rukopisu.

Zem. Sedliacka dráma v piatich dejstvách

Milica Nikoličová. Dráma v troch dejstvách

Záveje. Dráma v troch dejstvách

Zámka škripí. Dráma v troch dejstvách

OSOBY

ĎURO BOTÁR, bohatý sedliak

Jeho chorľavá ŽENA

ZUZA, ich mladá, zdravá dcéra

KLINČOK, dedinský „majster“

JUDA, krásavica, jeho dcéra

MIŠO, mládenec

GAZDINÁ na priadkach

SEDLIAK — jeden z tých úbohých

MLÁDEŽ a HUDCI na priadkach

ROBOTNÍCI

Odohráva sa vo veľkej sriemskej dedine roku 1925, od februára do novembra.

PRVÉ DEJSTVO

Bohato zariadená izba u Botárovcov. Opona sa zdvihne tichúčko a niekoľko sekúnd panuje mier — možno preto, aby obecenstvo malo času kochať sa na skvostnom zariadení. Ale o chvíľu počuť.

HLAS (chorľavej ženy Botárovej): Len prejdite, zavolám Ďura.

(Dvere sa otvoria. Vstupuje Sedliak.)

SEDLIAK: Ale veď by som dočkal aj tu vonku. (Zastane bojazlivo pri dverách, pozrie zadiveno a pokrúti hlavou. Skadiaľ to nenadále priateľstvo a úcta u Botárovcov? Ako ho pekne vítajú tí bohatí Botárovci! Vykročí a obdivuje bohatstvo, ktoré kričí z vyparádenej izby. Hľa, všetko je nové, novučičké! Ach, to iste kúpil gazda Botár minulej jesene, keď sa chmeľ tak dobre vydaril. Oho, aký krásny zimný kabát má Botár! Veď to vari pravý astrachán! A hľa, tie sukne — to sú iste Zuzine, pravdaže! Ako si ich navešala! Ó, hľaďže, a aké koberce majú! To nie sú „handrošky“. Načo je len to? A aké sú mäkké, škoda po nich aj chodiť. Veď som si mohol aj pantofle vonku nechať — a už sa aj poberá von, aby ich zobul…)

BOTÁR (vstúpi): No, vitajte, sused. Žena mi práve hovorí, že ste prišli. Veďže si sadnite, báči Paľo, a toto dajte sem. (Berie mu klobúk z ruky a dáva na vešiak.) Tak.

SEDLIAK (díva sa vyjavene na Botára a ako hypnotizovaný sadne si): Ale…

BOTÁR: Ach, sadnem si aj ja. Veď sme od rána na nohách. Ale, čo robiť? Kým sme tu, musíme sa trápiť… (Zmraští tvár.) Ach, viete, báči Paľo, ťažko je to!

SEDLIAK: Hej, veď ja viem! Trápenia všade dosť. (Pozrie, ale zbadá, že prestrúhal.) Ale, pán Botár, prečo sa vy tak trápite? Prečo vy toľko robíte? Taký gazda, panebože, vy by ste mohli, vidíte, takto len si sadnúť, cigaru do úst, pred seba liter vína a —

BOTÁR: Ej, ej, aký som zábudlivý…! (Vstane, ide k skrini a berie prichystanú fľašu vína. Rozostaví poháre.) Ale Zuza nezabudla! Nože, sused. (Nalieva.) Ale dohánu nemám.

SEDLIAK (prekvapený, znovu, okúňa sa): Veď ja len žartujem. Ďakujem, ďakujem! (Robí si cigaretu.) Veď by som aj ja toto pľuhavstvo zanechal, nuž ale načo? Keď si tak zafajčím, aspoň zabudnem na svoju biedu, na svoje trápenie. A potom aj pri robote, dobre mi príde. (Pije.)

BOTÁR (pozrie): Dobre vám, že si môžete takto pomôcť. Vidíte, ja sa už len trápiť musím. Hej, veru trápenia dosť — až potiaľ. (Ukazuje, potom si upije a utiera si fúzy.) Ale čože, ak sa človek nepostará, ak všade, prepytujem — nestrčí svoj nos — tak pôjde všetko dolu vodou! Hej, môj drahý báči Paľo, nie je to ľahko! Hľa, dnes sme odbavili jednu robotu.

SEDLIAK: A koľkože bolo?

BOTÁR: Doplnili sme do štyroch vagónov. Ostatok nechal som si pre dom. Bude trochu i pre ošípané.

SEDLIAK: A koľkože tohto roku chováte?

BOTÁR: Ach, veru málo, štyridsaťdva kusov. Hej, nevypláca sa to, ako pred dvoma rokmi. Cena padla a ani kupci nemajú peňazí. Viete, koľko som stratil vlani na sviniach? Takmer stotisíc dinárov. Nuž, však to chmeľ vyrovnal.

SEDLIAK (vyvalí oči): Panebože — stotisíc…

BOTÁR: Ja som to ani nezbadal. Dobre je, že my sedliaci si nepíšeme. Veď by sa človek zbláznil! Ach, viete, to sú všetko také „luxusy“. Také špekulácie nech páni robia. My sedliaci držme sa len zeme. Zem je náš „varštať“.

SEDLIAK (smutne): Nuž, kto sa jej môže držať, dobre tomu. Ale keď varštať musíme opustiť?

Koniec ukážky

Table of Contents

Pôvodná publikácia

Osoby

Prvé dejstvo