Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Pomocník

Božena Slančíková-Timrava

Copyright © 2022 Petit Press

Copyright ePub version © 2022 iAdverti

Copyright © 2022 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Veronika Gubová, Dušan Kroliak

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0814-4

￼

PÔVODNÁ PUBLIKÁCIA

Božena Slančíková-Timrava. Sobrané spisy Timravy, sväzok IV. Kníhtlačiarsky účastinársky spolok. Turčiansky Sv. Martin 1929. 191 s.

Bibliografické poznámky

Sobrané spisy Timravy

Sväzok IV.

Tlačou a nákladom Kníhtlačiarskeho účast. spolku v Turčianskom Svätom Martine

1929

POMOCNÍK

(Z denníka dievčaťa.)

Tatuško ohluchol, i zrak mu slabol a nemohol viac učiť deti. Preto dnes po veľkom rozmýšľaní a radení zasadol k stolu, ťažko spustiac sa na stolec, a odpísal svojmu priateľovi Somošovi — s ktorým vžak neschodil sa pre diaľku — aby mu poslal syna, od leta pripraveného na učiteľstvo, za pomocníka. Keď list bol napísaný, složil okuliare, utrel oči od sĺz a zavolal mamičku, aby ho prečítala, či dobre napísal. Ona prečítala — a dala zavolať starú Katu, želiarku s dolného konca dediny, ktorá bola jej tajomníkom, aby sa poradila s ňou, ako sa bude žiť, keď príde pomocník, čo variť a ktorú izbu mu dať na bývanie. Usniesly sa, že každý týždeň musí sa štrúdľa ťahať a v nedeľu pečienka piecť; tak to robia i u Krásnovských, súsedných učiteľov, ktorí tiež majú pomocníka. Izbu zo troch, čo sme mali, vyvolily moju, lebo bola najmenšia a mala východ do bývacej izby a pitvorca školskej siene. Ja, vyrušená ich rečami z obyčajných myšlienok, utiahla som sa do svojej izbičky, zastanúc si tam na prostred, a snivo pozrela som po nej, založiac ruky za väzy.

„Táto izba už nebude moja,“ mrmocem si, a predstaviac si, že ona bude sídlom mladého učiteľa, zdala sa mi zrazu cudzou, zvláštnou a slávnostnou. Sadla som si na diván, dajúc líce do dlane, a začala som si predstavovať v duchu budúceho pomocníka s havrannými vlasmi, čiernych očú, príťažlivého ducha, zvláštnej dobroty a — hodiac zrakom do zrkadla, čo viselo naproti — žiadala som si, aby sa do mňa zaľúbil.

*

Dnes prišla odpoveď na tatuškov dotaz. Somoš písal, že jeho syn vďačne prijme miesto pri otcovi, a že keď je taká potreba naň, dovedie ho sám hneď na druhý týždeň. Mamička dala sa do riadenia malej izbičky, zavolajúc starú Katu s dolného konca na pomoc. Pomáhala som i ja zrkadlo utierať a iné, no nie zaveľa. Kata totiž — ktorá bola dávno oddaná nášmu domu a dovoľovala si už mnoho — a potom i mamička začaly snovať plány o mne a budúcom pomocníkovi. Ja som sa rozčuľovala, hnevala a nechcela o ničom počuť. Napokon, keď Kata neustúpila, s pleskom odišla som preč. V bývacej izbe potom sadla som si na obdratú kanapu a rozmýšľala, ako zmení sa náš život, aký inakší bude náš dom, ja a všetko dostane slávnostnejší náter. I tešila som sa, ako budem môcť pred Estou Krásnovských vravieť po každom druhom slove: „Náš pomocník to povedal… náš pomocník to spravil“, ako to ona robieva. Už ma nebude ľutovať, že v celej našej dedine nieto gavaliera. I odpísala som jej ešte v ten deň, aké veci dejú sa teraz u nás.

Koniec ukážky

Table of Contents

Pôvodná publikácia

Pomocník