Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Ondro Hľonzo

Božena Slančíková-Timrava

Copyright © 2022 Petit Press

Copyright ePub version © 2022 iAdverti

Copyright © 2022 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Viera Marková, Patrícia Šimonovičová, Bohumil Kosa

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0813-7

￼

PÔVODNÁ PUBLIKÁCIA

Božena Slančíková-Timrava. Sobrané spisy Timravy, sväzok III. Kníhtlačiarsky účastinársky spolok. Turčiansky Sv. Martin 1924. 209 s.

Bibliografické poznámky

Sobrané spisy Timravy

Sväzok III.

1924

Nákladom Kníhtlačiarskeho účastinárskeho spolku v Turčianskom Sv. Martine

ONDRO HĽONZO

V dedine nikto si nemyslel, že by sa Ondro Hľonzo oženil ešte raz. Ako mládenec ledva si mohol dostať ženu; ani nenašiel si jej v tejto dedine, iba v druhej, i to len slúžku biednu, chorľavú, a teraz, keď ostal vdovcom so troma deťmi, ani len dušičke sa neprisnilo o ženení Hľonzovom. Kto by i šiel za chudobára, do drevenej chalupy, za neho, čo má skrívené nohy a kolená s vytknutými jabĺčkami, komoru pustú?… A on, ledva že mu chrchľavej žene zatlačili oči, vždy pozerá do zrkadla, mastí si vlasy a len na tom si hlavu láme, ako by sa oženil po druhý raz. I teraz, sediac v tmavej svojej izbici, s namastenými vlasmi a fúzmi, pripomína si radom všetky vdovice v dedine. Preberá v nich, rozhutuje, ku ktorej by sa obrátil, a nemôže si vybrať. Každá sa mu i páči i nepáči. Odhora Hubkovka je stará. Tisovie Iľa by bola: má postavu veľmi peknú, okrúhlu, lenže je chudobná ako žobráčka a má troje detí; Miháľka je chrchľavá, ako bola i nebohá Zuza; Búbelka pribohatá, na tú ani pomýšľať nebude. Zuza Ušiakovie má i majetoček a dieťa len jedno, keby nebola taká pochabá — taký apríl. Kata Bosá je i pekná i majetná i bezdetná, ale tej jazyk je ani kosák ostrý — tej sa bojí. I tu u susedov, v treťom dome, jesto vdovica — Anča Likačka. I tá by mu bola. Má síce dvoje detí, i zostarená je, zuby vylámané celkom, ale jej krotkosť a vážnosť zdala sa mu naveky, ešte i za jej dievoctva… Či si z dievčeniec vybrať niektorú? Ale to je všetko len vietor!

„Čo mravčíš?!“ zavolal na ročné dieťa, vyrušený z príjemných dúm, ktoré, zemiakmi chované, s veľkým ako bubon životom, ležalo na peci a plakať začalo zobudené zo sna. „Čo naveky budeš vŕkať?“

Hľonzu plač ten teraz obzvlášte veľmi popudzuje. Keby toho dieťaťa nebolo, razom by mal ruky svobodnejšie! Keď umrela žena, čo i toho nevzala so sebou? (Ale azda len príde preň!) Dosť dve väčšie čo ho tu hnevajú!

„Zuza, kde si?“ zavolal prudko na väčšie dievča, čo dom riadilo, ako umrela žena, i kým bola chorá za pol roka. „Čo tu nesedíš, čo si tu neopatruješ to prôšťa?“ skríkol, keď dievča vbehlo a fľočil naň — i to mu je na nestrpenie.

„A veď je to nie moje!“ odvetí dievča, ale ide hore na prípecok k nemu. Zuza je už na vydaj súca; sedemnásť rokov jej minulo práve. Má okrúhlu tvár plnú, líčka ako jabĺčka a oči sivé, veľké, s dlhými mihalnicami. Tvár jej je pekná, ale ospalá akási. Je trochu i lenivá; rada by žiť po vôli, voľkať si, ako gazdovské jedináčky, a miesto toho dostala sa jej chudoba a starosť o celý dom… Hľonzovi i táto začína byť nemilá a myslí, že všetko hynie pri nej, hoci nemá nič; i jedlo, čo navarí, nie je pre človeka; ani nepočúva nič. Ale jej i sľubuje každý deň, že ju pošle slúžiť, nech ju svet učí móresu, keď sa jemu nedá.

Koniec ukážky

Table of Contents

Pôvodná publikácia

Ondro Hľonzo