Jory John a Mac Barnett

MILES A NILES ZDIVELI

Ukážka z elektronickej knihy

Prológ

LETO JE INÉ. Leto je zvláštne. Čas sa spomalí a vlečie. Včely sa vznášajú vo vzduchu nad kvetmi a brušká majú zlaté. Škola sa nekoná. Dni sú dlhé. Slnko trčí na oblohe, a keď si konečne sadne, obloha ešte celé hodiny žiari. Je to medzičas. Už nie ste v ročníku, do ktorého ste ešte na jar chodili, ale ešte nie ste v ročníku, do ktorého nastúpite až na jeseň. Neexistujú školské dni a neexistujú víkendy. Pondelok je bezvýznamný. Jeden deň pozvoľna plynie do druhého. Je ťažké ich sledovať. Dni vnútri. Dni vonku. Dni v pivnici tvojho najlepšieho priateľa, keď hľadáš siedmu tajnú mincu v púštnom svete videohry. Dni s rozprašovačom na polievanie. Dni s balónmi naplnenými vodou. Dni, keď sa učíš tancovať podľa internetu. Dni, keď ochutnávaš všetkých štyridsaťtri príchutí zmrzliny v cukrárni. A dni, keď hľadáš perfektnú kombináciu príchute a kornútika (sladká oplátka; obyčajná zmrzlina alebo s čokoládovou polevou). Dni, keď plávaš. Dni, keď hľadáš zľahčujúce kódy pri hrách, v ktorých si už vyhral. Dni, keď tvoj najlepší priateľ ide na dovolenku a ty sleduješ televízne programy, ktoré si už videl, lebo nechceš robiť nič nové, kým sa tvoj najlepší priateľ nevráti. Dni, keď vyrábaš tajné elixíry z toho, čo nájdeš v špajze. Dni, keď ťa otec núti ísť na golf. Dni, keď staviaš vodný park pre mravce. Dni v klimatizovanom kine, keď piješ malinovku cez slamku, zatiaľ čo na plátne všeličo vybuchuje. Na jeseň bude tma a chladno a ty budeš spomínať na tých päťdesiat rôznych druhov dňa a budeš mať pocit, akoby si prežil päťdesiat rôznych liet. Táto kniha je o lete v lese.

1. kapitola

ACH, LETO V DRICHMANSKOM ÚDOLÍ! Vitajte, vitajte. Cítiť tu vôňu kvetov, ktoré kvitnú v lese! Cítiť kravy skláňajúce sa s hladnými papuľami nad tie kvety, aby ich trhali od stopiek, prežúvali, prehĺtali, vracali naspäť, pohadzovali v žalúdku sem a tam, z papule do žalúdka a znovu do papule celé hodiny, až sa ich lupienky, stopky a piestiky zdegradujú na žuvanec, ktorý kravy napokon strávia. Prepáčte! To bolo nechutné. Ale tie kvety majú aspoň pekné mená! Hrachor voňavý a bodliak, kručinka a pór. Prvosienka, hloh, šípová ruža. A, pravdaže, sirôtka, známa aj ako fialka trojfarebná, macoška alebo poľná fialka.

Ak ste čítali prvé dve knihy v tejto sérii Miles a Niles: Kto z koho a Miles a Niles: Je to zlé, viete, že poľná fialka je špeciálny kvet. Poľná fialka je symbol štátu. A ak to viete, tak pravdepodobne viete aj to, že je nezákonné trhať ju. Niežeby vás za to poslali do väzenia. No nepatrí sa to. Mohli by ste mať problémy.

Pravdaže, problémy týchto dvoch nikdy nezastavili a pravdepodobne ani nezastavia.

To je kopa fialiek!

„Jeden z nás páchne ako moriak,“ poznamenal Miles. (To je ten vpravo.)

„Čože?“ spýtal sa Niles. (To je ten druhý, ten vľavo.)

„Ako moriak,“ zopakoval Miles. „Ako obed na Deň vďakyvzdania. Jeden z nás páchne ako obed na Deň vďakyvzdania.“

„Och,“ pokrčil plecom Niles. „Áno. To ty.“

„Čože? Ako vieš, že som to ja?“

Niles ukázal na pár miest na Milesovom obleku. „Máš na sebe šalviu. A pór. Tým sa moriak potiera pred pečením.“

„Mohol si ma upozorniť!“ povedal Miles.

„Veď som ti hovoril, že len fialky.“

To je pravda. Niles to povedal. Lenže v to skoré ráno, keď trhali kvety v lese, aby si vyrobili maskovanie, Miles si pomyslel, že by bolo fajn, keby mal maskovanie pestré. Trošku bielej. Trošku fialovej. A tak nazbieral aj pór, šalviu, ba aj divý cesnak. Teraz mal na sebe od pása dolu fialový záhon, ťažko sa mu dýchalo a piekol sa na poludňajšom slnku, a tak to ľutoval.

Keď Miles niečo ľutoval, tak sa väčšinou správal, akoby nič neľutoval.

„Lenže podľa mňa to vyzerá dobre,“ komentoval Miles.

„Ja si dokonca myslím, že to aj vonia dobre,“ dodal Niles. „Ako moriak.“

„Tak prečo sa, došľaka, pre to hádame?“

„Mne sa nezdá, že by sme sa hádali.“

„Povedal si, že páchnem ako moriak!“

„To ty si povedal, že páchneš ako moriak,“ namietol Niles. „Ja som nepovedal nič!“

„Ako to môžeš tvrdiť, keď práve teraz niečo hovoríš!“

Ďalej sa hádali o tom, či sa hádajú.

Neďaleko sa zlomil konár.

Nejaký chlapec zanadával. Ďalší chlapec sa zasmial.

Miles s Nilesom zavreli ústa.

Ponorili hlavy medzi kvety, takže splynuli s lúkou, ktorá sa rozprestierala na malom vŕšku s výhľadom na stromy rastúce v kruhu. Miles a Niles sa plazili dopredu, aby zaujali pozíciu za veľkým kusom žuly. Odtiaľ mohli sledovať čistinu.

V hájiku sa povaľovali odpadky – rozpučené plechovky, potrhané časopisy a pokrčené tričko v blatovej kaluži. Z pňa trčal starý nôž. Na kmeňoch stromov boli priklincované nahrubo namaľované tabuľky.

Hlasy v lese silneli. Niekto rozprával pointu zlého vtipu a niekto falošne spieval hlúpu pesničku. Potom na čistinu vybehli traja chlapci, rehotali sa, sácali a kopali.

Alfa banda.

Dvoch z tých chlapcov bolo ťažko rozoznať. Mali rovnaké olivové nohavice a rovnaké olivové tričká s rovnakými olivovými čiapkami nasadenými na rovnaké hlavy. (Boli to identické dvojčatá.)

Miles a Niles nespúšťali oči z tretieho chlapca: z najvyššieho, najväčšieho chlapca, z chlapca, ktorý hojdal hrdzavou klietkou v ľavej ruke.

Ten chlapec mal na tričku pripnutú kopu ťažkých vojenských medailí. Medaily mu tričko tak zaťažili, že výstrih siahal hlboko pod krk a vpredu na chlapcovi viselo. Vyzeral smiešne, ale zvyšok Alfa bandy (všetci dvaja) si to nemyslel. Jeho medaily vyžadovali rešpekt. Boli to symboly moci. (Kúpil ich päť za tri doláre v drichmanskom secondhande).

Vodca Alfa bandy zavesil klietku na nízky konár na okraji čistiny. Hrkotala a triasla sa.

V klietke niečo bolo.

Uväznený tvor škriekal.

Miles natiahol hlavu spoza skaly dopredu a prižmuroval oči. Chcel vidieť, čo je v klietke.

Mihal sa v nej tmavý tieň a narážal do kovu. Členovia Alfa bandy sa zhromaždili dookola a smiali sa. Jeden strkal paličku cez mreže. Ozval sa ešte väčší škrekot, nejaké cvakanie a prudké hrkanie.

Niles položil ruku priateľovi na plece. „Čo je to?“

„Myslím, že veverička,“ zašepkal Miles.

„Hlúpa veverica,“ povedal chlapec dolu na čistine.

„Áno, je to veverička,“ potvrdil Miles.

Vodcu Alfa bandy už veverička nudila. Prešiel cez čistinu, vytiahol nôž z pňa a potom ho vrhol naspäť do pňa.

Bol to nejaký signál.

Ostatní dvaja chlapci stíchli.

Vodca ukázal na jedného z nich.

„Vztýč zástavu, Zákop.“

„Rozkaz, major Barkin,“ odpovedal Zákop, ktorého skutočné meno bolo Daniel.

„Dobre,“ prikývol major Barkin, ktorého skutočné meno bolo Josh Barkin. (Ak ste čítali obe knihy v tejto sérii, asi ste už na to prišli.)

Zákop vytiahol z batoha poskladanú zástavu. Ostatní členovia Alfa bandy vážne sledovali, ako lezie na veľký dub, kde zástavu rozvinul a zavesil ju na veľký konár.

Na zástave bola biela kostra štrkáča na čiernom poli.

Vo svojom úkryte medzi fialkami sa Miles uškrnul na Nilesa a zdvihol do vzduchu dva prsty.

Niles sa uškrnul tiež a dotkol sa dvomi končekmi priateľových prstov.

Ak ste čítali prvé dve knihy v sérii, viete, čo bude nasledovať. Ak ste ich nečítali, ide o toto: Josh Barkin a jeho banda sa stanú obeťou kanadského žartíka.

2. kapitola

NÁSTUP!“ zvolal Josh.

„ZÁKOP!“

„Pane!“

„ROHOŽKA!“

„Pane!“

(Rohožka sa v skutočnosti volal Tommy.)

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Prológ

1. kapitola

2. kapitola