Mindfulness:
Co vám ještě neřekli?

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.pointa.cz

www.albatrosmedia.cz

František Lomský

Mindfulness: Co vám ještě neřekli? – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Úvod

Mindfulness si během několika málo desetiletí vydobyla pevné místo mezi seberozvojovými aktivitami. Účastníci kurzů oceňují, že jim pomáhá lépe zvládat stres, hluboce relaxovat, zlepšovat komunikaci, rozvíjet emoční inteligenci a kreativitu, efektivně hospodařit s energií, lépe vyhodnocovat realitu a vědoměji se rozhodovat v konkrétních situacích. Rovněž je výborným doplňujícím nástrojem při psychoterapii, ve sportu či v koučinku.

Přes veškerou celosvětovou popularitu se o mnoha důležitých aspektech mindfulness téměř nemluví, anebo velmi sporadicky. Osobně ji praktikuji více než dvacet let a jako lektor také vyučuji. Proto vím, že formát klasického kurzu ani neumožňuje věnovat se všem důležitým tématům, která s výcvikem souvisí. Cílem knihy je tuto mezeru aspoň částečně zacelit. Věnuje se málo diskutovaným, až kontroverzním tématům, jako je dopad mindfulness na duševní zdraví, její nevyjasněná role ve firemních soft-skills programech, souvislost s osobní integritou a etikou, využití v mentálním koučinku či vztah ke spirituálním tradicím.

Tato publikace není tréninkovou učebnicí mindfulness ani se nezabývá čistě teoretickými úvahami. Kromě citací z literatury a odborných studií obsahuje řadu praktických cvičení včetně odkazů na on-line audio meditace, konkrétní tipy k rozvíjení mindfulness při běžných aktivitách a reálné příklady ze života.

Je určena všem, kteří se chystají na svůj první kurz mindfulness, ale i těm, kteří ho již absolvovali a chtějí si rozšířit obzory či hledají další inspiraci pro vnášení všímavosti do každodenních činností. Kniha je rovněž vhodná pro začínající lektory mindfulness, terapeuty, kouče a HR specialisty zabývající se rozvojem měkkých dovedností a lidského potenciálu ve firemním prostředí.

Předmluva

Když jsem se v roce 2001 vypravil na svůj první víkendový meditační zásed, nepotkali byste v Česku mnoho lidí, kteří by znali to zvláštní anglické slovíčko – „mindfulness“. Český překlad „všímavost“ úplně neodráží jeho podstatu, ale není to chyba našeho jazyka. On ji totiž zcela nevystihuje ani dnes už zažitý anglický termín. Mým prvním učitelem meditace byl buddhistický mnich českého původu Ashin Ottama a namísto výše uvedených označení používal výraz „satí“. Je to slovíčko z jazyka páli, v němž je napsán původní buddhistický kánon, a označuje schopnost uvědomit si v konkrétním okamžiku jakýkoli vjem.

Doba se změnila a většina lidí slovo „mindfulness“ alespoň někde zaslechla. Mohou za to vděčit Jonovi Kabat-Zinnovi, který se s ní seznámil díky praktikování zenového buddhismu. Koncem 70. let 20. století přišel s myšlenkou představit trénink mysli založený na rozvíjení mindfulness i lidem, kteří by se s ním jinak nikdy nepotkali. Byl to revoluční a úspěšný počin, díky němuž mindfulness pomohla obrovské spoustě lidí bez ohledu na to, zda se zajímají o nějakou formu spirituality, či nikoli.

Podle mých zkušeností však současné chápání mindfulness často opomíjí, že rozvíjení této praxe nespočívá pouze v redukci stresu a hlubší relaxaci prostřednictvím několika speciálních technik, které se naučíte za pár týdnů. Využití jejího plného potenciálu je spojeno s ochotou vidět vlastní život i konání z nové perspektivy. Vyžaduje zamyšlení se nad našimi skutečnými hodnotami a odvahu otevřít se tomu, co běžně z vědomí vytěsňujeme.

Hlavním důvodem k napsání této knihy bylo upozornit na tento širší kontext, napomoci celistvému vnímání mindfulness a hlavně jejímu prohloubení v každodenní praxi. V této souvislosti bych rád poděkoval skvělým lektorům mindfulness Janu Bendovi a Janu Burianovi za jejich fundované připomínky k rukopisu, dále všem zkušeným učitelům meditace, které jsem měl možnost potkat, a v neposlední řadě mé partnerce Montserrat za její trpělivost a podporu.

Od mého prvního setkání se „satí“, jež proběhlo na zmíněném kurzu takzvané meditace vhledu, známé pod názvem vipassaná, uplynulo po nebi mnoho mraků. Ať už symbolizují krásné, či náročné okamžiky života, mindfulness mě učí všímat si během nich toho, co je stále zde – myriády proměnlivých a prchavých myšlenek, pocitů a ostatních prožitků, ale také tiché a klidné sféry na pozadí mysli, odkud se vynořuje vědomí sebe sama, klidu, celistvosti a prostého bytí.

Všem čtenářům ze srdce přeji, aby díky obrácení pozornosti k přítomnému okamžiku lépe porozuměli sami sobě a nalezli cestu k vlastnímu prameni radosti a vnitřní svobody!

Mindfulness v 21. století

Mindfulness (někdy také označovaná jako všímavost) se poslední dobou dostává do stále širšího povědomí veřejnosti a je oblíbeným prostředkem osobního rozvoje jednotlivců i firemních zaměstnanců. Společně s tím, jak se zabydluje v byznysovém prostředí, v komerčních seberozvojových nabídkách či v medicínské a terapeutické praxi, stále více se vzdaluje svému původnímu prostředí. Nejde o jakousi novou zvláštní a převratnou techniku. Naopak – tato praxe byla po tisíce let součástí filosofických a spirituálních tradic kladoucích si za cíl celistvý rozvoj člověka, včetně jeho etické úrovně, osobní integrity, vhledu do fungování lidské mysli a vědomí a nalezení cesty, která vede k plnému a harmonickému životu.

Výcvik v rozvíjení mindfulness opustil v druhé polovině 20. století klášterní zdi a haly asijských meditačních center, čímž mnoha lidem umožnil zakusit na vlastní kůži velkou část jejích benefitů bez nutnosti účastnit se buddhistických meditačních kurzů či křesťanských kontemplací. Na druhou stranu s sebou tento vývoj nese řadu nástrah vyplývajících z posunu ke vnímání mindfulness jako čistě technické dovednosti, kterou se naučíte za pár týdnů, stejně jako v józe pozdrav slunci. Současný způsob výuky mindfulness ani prakticky neumožňuje, aby byla předávána jako součást dlouhodobého celostního rozvoje osobnosti a charakteru člověka. To často vede k tomu, že není využitý její plný potenciál. V korporátním prostředí se dokonce v některých případech opomíjí skutečný smysl a účel tréninku – je prvoplánově vnímán pouze jako nástroj ke zvyšování výkonnosti či kontrole zaměstnanců. Přestože proběhlo mnoho studií o pozitivním vlivu mindfulness na člověka, který si na sobě empiricky potvrdilo i nesčetné množství praktikujících, objevují se také studie s opačnými závěry. Ty upozorňují na to, že v některých případech se mohou rozvinout negativní duševní stavy. Přestože jich je výrazně méně než těch pozitivních, nejde tento fakt bagatelizovat. Tomuto tématu se věnuji v kapitole Nebezpečná úskalí.

V současné době je nejznámější formou výuky program MBSR (mindfulness based stress reduction čili snižování stresu za pomoci mindfulness). Autorem tohoto konceptu je americký emeritní profesor medicíny Jon Kabat-Zinn. S meditací se seznámil prostřednictvím svých zenových učitelů Philipa Kapleaua a Thich Nhat Hanha a sám byl jedním ze zakladatelů Zenového centra v Cambridge. V průběhu vlastního meditačního výcviku ho napadlo, že by techniku meditace mohl představit i lidem, kteří jinak nemají motivaci rozvíjet ji v rámci své duchovní, náboženské či filosofické orientace. V roce 1979 tedy založil Kliniku na snižování stresu při Lékařské univerzitě v Massachusetts a vytvořil osmitýdenní program MBSR. Namísto buddhistického rámce v něm vycházel z vědeckých poznatků na poli neurologie a psychologie. Jeho cílem bylo pomoci pacientům trpícím stresem z náročné léčby spojené s fyzickou bolestí a duševním strádáním.

Navzdory některým nedostatkům tohoto konceptu budoucnost brzy ukázala, že to byl skvělý nápad. Za několik desítek let si mindfulness našla následovníky po celém světě a postupně také využití v řadě dalších oblastí, jako je psychoterapie, psychologie, sport či osobní rozvoj ve firmách a v soukromé sféře. Můžeme se dokonce setkat s „mindful“ sexem, tancem, výchovou dětí, výživou a podobně zaměřenými semináři, které účastníkům pomáhají věnovat se těmto činnostem vědoměji, s hlubším pochopením, pozorností a laskavostí.

Na druhou stranu se čím dál častěji vynořují pochybnosti, zda se jedná stále o tu samou mindfulness praktikovanou buddhistickými mnichy či účastníky dlouhodobých zásedů v meditačních centrech. Lze od těchto moderních přístupů vůbec čekat stejné výsledky? A proč bychom vlastně měli? Jaké jsou v současnosti hlavní motivy pro rozvíjení všímavosti? A má vůbec smysl porovnávat tyto dva světy – spirituální s jeho duchovními aspiracemi, z něhož mindfulness vzešla, a takzvaně světský s hlavním cílem žít spokojený a harmonický život?

Na tyto otázky neexistují jednoznačné odpovědi. V současné době probíhá na uvedená témata živá diskuse mezi lektory, učiteli tradiční meditace a buddhisty, kteří praktikují mindfulness jako součást duchovní cesty. Dobrý džin byl vypuštěný z láhve, přináší mnoho pozitivního a současné otázky zodpoví jenom čas. Stane se mindfulness pevnou součástí osobního rozvoje na Západě? Je to vůbec možné, když nebude ukotvená v tradičním duchovním kontextu? Hrozí jí nepochopení, rozředění a zpovrchnění? Nebude časem matoucí, když si moderní tréninkové programy ponechají název „mindfulness“, který je už více než sto let zažitý v tradiční buddhistické meditaci?

Inspirací mohou být systémy s podobným osudem. Například indická jóga byla v minulosti určená zasvěcencům s osobností dostatečně zralou na to, aby ji mohli úspěšně praktikovat. Tento propracovaný systém kladl vysoké nároky na schopnost sebedisciplíny a práce s vlastní myslí. Fyzický aspekt spojený s tělesnými pozicemi nehrál u některých směrů jógy (džňána, bhakti) téměř žádnou roli. Například kundaliní jóga byla určena jen zralým aspirantům, kteří měli zkušené učitele se schopností provést je všemi nebezpečnými nástrahami výcviku. Bez toho byl pokrok omezený, a dokonce mohlo dojít k poškození duševního zdraví. V současnosti si můžete zaskočit do jógového studia na každém rohu. Jóga inspiruje, pomáhá zklidnit se, nalézat emoční stabilitu a také umí ulevit od některých fyzických potíží posílením vnitřního svalového stabilizačního systému. Jenže většina účastníků jógových lekcí již nemá za cíl dosažení spirituálních realizací. Stejně tak kurz mindfulness málokdo vnímá jako součást stezky buddhistické praxe vedoucí k vhledům, duchovní transformaci a jednotlivým stupňům probuzení směřujícím až k realizaci nibbány (nirvány či osvícení).

V každém případě je potřeba ocenit, co se povedlo Jonu Kabat-Zinnovi a jaký pozitivní dopad má mindfulness na životy mnoha lidí po celém světě. Prokazatelně jim pomáhá k úlevě od stresové zátěže, k opuštění nezdravých mentálních či emočních vzorců a prožívání každodenního života s větší lehkostí. Všichni máme více či méně zvědoměnou hlubokou potřebu porozumět tomu, kým jsme, proč tu jsme, jaký je účel našeho konání a jak smysluplně strávit vyměřený čas života. Je dobré mít na paměti, že mindfulness je mocný nástroj, který nás může vést i do nejhlubších rovin mysli a k duchovnímu probuzení. Každý z nás má ale svobodu v tom, aby praxi všímavosti použil pro takový záměr, který je důležitý právě pro něho.

Mindfulness je jako chladivá osvěžují voda, schopná přetvořit každý okamžik života na jedinečný prožitek. Jedinečný proto, že se v celé historii vesmíru už nikdy nebude opakovat. Prožívejme tedy co nejvíce takových momentů s plnou pozorností a vnitřním laskavým úsměvem. Hluboce věřím, že budeme-li mindfulness rozvíjet s tímto postojem, bude nás doprovázet i v dalších staletích a přispěje k vytvoření světa, kde bude stát za to žít.

Co je mindfulness?

Odpověď na tuto otázku je docela obtížná, přestože je velice prostá. Zní to jako paradox? On to skutečně paradox je. Mindfulness je totiž vrozená a přirozená schopnost být si vědom toho, co prožívám právě teď, v tomto okamžiku.

Umíte si pod touto prostou definicí představit něco konkrétního? Pokud ano, ani nemusíte číst dál. Znamená to, že popisuje vaši osobní zkušenost s životem v přítomnosti a praxi mindfulness máte dobře zažitou. Pokud ale máte dojem, že tak nějak nevíte, co přesně chce říct, že vám její význam proplouvá mezi prsty, že si nejste jisti, jak se to dělá a k čemu je to dobré, následující text je určený právě vám. Prostá a strohá definice ještě neznamená, že je každému hned jasné, o co jde. A platí to zvlášť u témat, která jsou hodně komplexní a jejichž význam se nedá jednoduše nacpat do jedné věty.

Všichni asi známe slavnou jednoduchou rovnici Alberta Einsteina E = mc^2. Ale ruku na srdce, kolik z nás tuší, co chce skutečně říct? Ale nebojte se, mindfulness není žádná raketová věda, může ji zvládnout doslova každý. Je to otázka zájmu, praxe a trpělivosti. Stejně jako když se učíte jezdit na kole. Můžete si o tom přečíst několik knih, ale teprve když na bicykl sednete a zkoušíte stále znovu a znovu nalézt rovnováhu, jednoho dne zjistíte, že jedete! Tuto zkušenost jste většinou udělali jako děti a třeba vám vzpomínky na ni vybledly, ale platí to pro všechny dovednosti založené na praktické zkušenosti, a nikoli jen na teoretickém studiu. Ať už jde o plavání, studium cizího jazyka, či hru na klavír.

Dobrá zpráva je, že zvládnutí mindfulness nevyžaduje vstřebání mnoha informací, speciálně vyčleněný čas ani nějaké vysoké intelektuální nároky. Spíš naopak! Rozvinout v sobě schopnost plně vnímat přítomný okamžik totiž vyžaduje přístup, který většině z nás není vlastní. A ten zní: ZJEDNODUŠOVAT, ZJEDNODUŠOVAT, ZJEDNODUŠOVAT. V průběhu života nasajeme spoustu znalostí, máme na všechna možná témata všechny možné názory, nějaké ty předsudky, očekávání, rozvětvené asociační myšlení a další mentální obsahy. Naše mysl se podobá spletité mapě velkoměsta, ve které je těžké se vyznat, protože se na ní silnice občas nelogicky křižují či nelze dohledat, odkud kam vedou. A tak si často protiřečíme, něco si myslíme a nějak jinak se chováme, neznáme vlastní priority a skutečné motivace, případně si pleteme touhy s prostředky, jak si naplnit skutečné potřeby. S takovou výbavou pak přijdeme na první lekci mindfulness a čekáme, že se konečně dozvíme, co je to ta vědomá všímavost (jak se také mindfulness nazývá). Jsme v situaci profesora z následujícího příběhu:

Vysokoškolský profesor přišel za mistrem meditace s prosbou, zda mu může vysvětlit tajemství zenu. Mistr ho vlídně přijal a nabídl mu šálek čaje. Vzal do ruky konvičku a naléval čaj do hostova šálku. Po chvíli byl šálek zaplněn až po okraj, ale mistr naléval dál, až se čaj rozléval po stole. Profesor vykřikl: „Dost, to stačí! Nevidíte, že šálek je zcela plný?“ Mistr na to odpověděl: „Ovšemže vidím. Vaše mysl je plná úplně stejně jako váš šálek čaje. Jak tedy může pojmout tajemství zenu?“

Co nám chce tento příběh říct? Pokud k mindfulness nepřistoupíte s ochotou otevřít se, odložit na chvilku vše naučené, tak trochu jako okouzlené dítě, které poprvé vidí živého slona, váš hrnek zůstane plný. Mindfulness nejde proti rozumu, právě naopak! Celou dobu máte zcela pod kontrolou svou schopnost racionálního hodnocení a rozhodování, a dokonce zjistíte, že se tyto kognitivní schopnosti s postupným rozvíjením života v přítomnosti prohlubují. Mindfulness je skutečným prožitkem, který je stejně reálný jako dech, schopnost vidět, slyšet či zakoušet hmat. Všechny vědomosti si můžete ponechat, jen vám nijak nepomohou k tomu, abyste se naučili být pozorní ke svým vjemům.

Tři aspekty mindfulness

Ještě dříve, než se pustíte do dalšího čtení, vyzkoušejte si následující meditaci.

Cvičení meditace 1: Body-scan. Audio verzi naleznete na YouTube kanále František Lomský.

1. Najděte si klidné místo, kde můžete být dvacet minut sami, aniž by vás rušilo okolí.

2. Zvolte si pohodlnou polohu. Nejlepší je vzpřímená, ale uvolněná pozice v sedě na židli, s dlaněmi složenými v sobě nebo položenými na stehnech. Můžete si také lehnout, ale dbejte na to, abyste byli dost odpočatí a bdělí. Pokud by vás přepadal spánek, je lepší zvolit pozici na židli nebo v meditačním sedu.

3. Tělo nechte zcela uvolněně spočinout, ramena klesnout.

4. Uvědomte si, že jste TADY a TEĎ. Nikdo po vás nic nechce, ani vy sami. Užijte si ten luxus být chvilku jen sami se sebou. Nemusíte se teď o nic snažit ani splnit žádnou povinnost z vašeho nabitého seznamu. Jsou to takové malé několikaminutové duševní lázně, a zcela zdarma.

5. Vnímejte tělo. Jeho objem, tíhu, jak se cítí (chlad/teplo, klid/neklid, únava/čerstvost). Všimněte si, že zakoušíte dotyky těla s podložkou/židlí, vzájemný dotyk dlaní nebo jak se dotýkají stehen, a také dotyk vašich nohou se zemí.

6. Třikrát se hluboce nadechněte a vydechněte. Potom přibližně dvě minuty sledujte váš přirozený dech, jednotlivé nádechy a výdechy. Nijak je neovlivňujte. Jenom si buďte vědomi, jak tělo samo dýchá. Nejsnazší je to při pozorování břišní stěny, která se s každým nádechem a výdechem zdvihá a klesá.

7. Potom přeneste vědomou pozornost k jednotlivým částem těla a u každé zůstaňte přibližně jednu minutu. Vnímejte, jak se tato část těla cítí, zda je uvolněná, či je v ní napětí. Rozpoznáte v ní nějakou další kvalitu? Například vibraci, stažení, teplo či chlad? Každou část těla uvolněte, rozpusťte v ní veškeré napětí a prodýchejte ji.

8. Takto se vědomě zabývejte těmito částmi těla:

- Spodní končetiny

- Hýždě

- Břicho

- Hrudník

- Horní končetiny

- Šíje a ramena

- Hrdlo

- Temeno hlavy

9. Na závěr se vraťte k pozorování dechu, stačí několik nádechů a výdechů. Vnímejte, jak se cítí vaše tělo a jak se cítíte vy sami.

10. Pomalu otevřete oči a v atmosféře vnitřního klidu přejděte k další činnosti. Se stejnou vnitřní pozorností si dejte třeba čaj nebo jděte procházku.

Už jste cvičení ukončili? Anebo jste ho přeskočili? Je to samozřejmě na vás, ale pokud cvičení skutečně provedete před čtením dalšího textu, bude pro vás následující výklad mnohem jednodušší na pochopení.

První aspekt: Všímejte si toho, co se děje TEĎ

Jestliže jste cvičení body-scan provedli, nejspíš se mnou budete souhlasit, že jste všechny vjemy vnímali v přítomném okamžiku. Úplně stejně, jako vnímáte jednotlivé části těla, si můžete všímat i svých ostatních prožitků, jako jsou myšlenky či emoce. Vzpomínáte-li například na nějakou událost, při zapojení vědomé všímavosti si uvědomíte, že PRÁVĚ TEĎ se děje vzpomínka. Stejně tak když třeba plánujete nějakou cestu a v duchu si představujete, že jste zrovna v daleké exotické zemi, můžete si všimnout, že PRÁVĚ TEĎ tu probíhá plánování, vizuální představy či nějaké emoce spojené s budoucí cestou. Možná se na ni chystáte až za několik týdnů, ale vaše plánování a těšení probíhají v tomto okamžiku. Tímto druhem pozornosti můžete vnímat jenom to, co se odehrává TADY A TEĎ. Představa, že brzy budete v Angkor Vatu, je právě nyní pouhou imaginací. Až tam skutečně dorazíte, stane se z ní reálný prožitek v živé přítomnosti. Budete vnímat horký vzduch, lechtající kapky potu na zádech, tlačící sandály nebo křik opic. Vidíte teď v duchu hrající si opici? Přesně tak, právě teď nevidíte opici, ale jenom její představu. Gratuluji k vašemu prvnímu vhledu!

Druhý aspekt: Vnímejte přímo, bez hodnocení

Pro názornost vám doporučuji opět použít zkušenost ze cvičení body-scan. Pokud jste si byli třeba vědomi tepla či chladu, ale v duchu jste to doprovázeli vnitřním komentářem typu „to je zima, to je teplo, musím přitopit / stáhnout topení“ a tak podobně, nebyla to všímavost. S mindfulness totiž vnímáme jenom vjem chladu či tepla, který můžeme prožívat úplně neutrálně, prostě jako vjem.

Znáte film Nebe nad Berlínem? V něm se na Zemi ocitne anděl. Dostane lidské tělo a najednou se objeví v Berlíně. Hmotné tělo je pro něj úplná novinka. Asi jako pro nás nové auto, když ještě přesně nevíme, jak co funguje a kde se zapínají stěrače. A protože je právě zima, začne si anděl se zájmem uvědomovat chlad, třesoucí se ruce a tuhé prsty. Dá si na ulici kafe z kelímku a najednou poprvé v životě vnímá, jaké to je, zahřát si ruce o horký nápoj. Na nic si nestěžuje, nic nekomentuje, jenom plnou, otevřenou a zvídavou pozorností vnímá, jakou zkušenost prožívá. Jaké to je, vnímat chlad a teplo? Jak jste během cvičení body-scan vnímali chlad či teplo v těle vy? A co dotyky anebo různá napětí? Bylo to také jako poprvé? Bez vnitřních komentářů a postojů typu líbí či nelíbí? Pokud ano, je to výtečný začátek!

Lao-c’ byl čínský mudrc, zakladatel taoismu. Vypráví se o něm legenda, že chodil každý den na procházku a vždy si vybral jednoho ze svých žáků, aby ho doprovázel. Měl však podmínku – jeho společník nesměl během celé pochůzky vyslovit jediné slovo. Jednoho dne byli svědky úžasného západu slunce. Žák se neudržel a unesen zážitkem vzdychl: „Jaká to nádhera!“ Od té doby ho Lao-c’ již nikdy na procházku nevzal.

Může nám to připadat kruté. A také je těžké říct, kolik je na této legendě pravdy. O to ale nejde. Příběh nás upozorňuje na to, že jakmile svoje prožitky uchopíme myslí a začneme je popisovat, komentovat či interpretovat, už je nevnímáme plně. Pro zmíněného žáka se totiž vnímaná krása při vyslovení obdivných slov změnila na myšlenkový koncept. V tu chvíli již plně nevnímal samotný prožitek.

Třetí aspekt: Vnímejte proces namísto obsahu

Poslední aspekt se týká vnímání myšlenkového procesu. Běžně se se svými myšlenkami a představami zcela identifikujeme. Od rána do večera jsme pohrouženi v představách, plánech či vzpomínkách a vše, co si myslíme, považujeme za skutečnost.

Třeba se s někým pohádáte, šéf vám něco neprávem vyčte nebo se při důležité pracovní cestě porouchá služební vůz. Večer si pak jdete zaběhat nebo vyvenčit psa a pořád přemýšlíte nad tím, co se vám přihodilo za malér. Představte si, že z ničeho nic potkáte v lese tajemného kouzelníka, který má moc číst lidem myšlenky a řekne vám: „Nic z toho, nad čím přemýšlíš, není pravda.“ Nejdříve ze všeho vás napadne, že je to laciný trik, ty bambulo. Všichni přece nad něčím stále přemýšlíme. Ale kouzelník bude pokračovat: „Není tu nikdo, s kým ses pohádal, není tu žádný šéf ani rozbité auto.“ V tu chvíli ve vás hrkne, a když se po chvíli vzpamatujete, namítnete: „Ale je to pravda! Jsem příčetný a paměť mi zatím slouží dost dobře!“ Kouzelník se však nedá, protože mindfulness už praktikuje několik stovek let, a odpoví vám: „Právě teď jsou tu jen myšlenky, vzpomínky a tvoje rozbouřené emoce. Slyšíš vůbec ten zpěv ptáků? Vnímáš vůni lesa?“ Kouzelník totiž ví, že lidé žijí zakletí ve svých představách, plánech a vzpomínkách, a tak nevidí, že PRÁVĚ TEĎ si prostě jen pro sebe přeříkávají příběhy, plánují a vzpomínají. Jsou v myšlení ztracení podobně jako divák v kině, který plně prožívá film a ztotožňuje se s postavami na plátně, zatímco profesionální filmař či kritik vnímá film jako takový. Kameru, režii, scénář či hudbu.

Lidé občas namítají: „Vnímat jen to, co se děje právě teď, nehodnotit a nevěnovat pozornost obsahu myšlenek musí být pěkná otrava. Takový život přece nemá žádnou šťávu.“ Nedejte se ale ošálit. Naše mysl je totiž také kouzelník, který se snaží udržet nad námi svoji moc. A tak nám podsouvá přesně tyto námitky.

Pokud jste si ale vyzkoušeli body-scan, vzpomeňte si, jak jste se při něm cítili. Prožívat plně přítomnost je jako probudit se z šedého filmu do barevného 3D snímku. Odsunout dočasně myšlenky na vedlejší kolej a projít si bdělou všímavostí celé tělo je podobné jako dát si po horkém dni vlažnou sprchu. Najednou vnímáte, že jste svěží a odpočatí. Takovou moc má vědomí.

Pohled vědy

Účinky mindfulness byly v posledních dvou desetiletích podrobeny velkému množství vědeckých studií. Nejzajímavější jsou ty, které přicházejí se zjištěními, že účinky mindfulness se neprojevují jen na psychické rovině, ale jsou spojeny přímo se strukturálními změnami mozku.

V roce 2011 vyšel v Psychiatry Research článek o studii zaměřené na vliv osmitýdenního kurzu MBSR na mozkovou tkáň. Analýzou byl zjištěn narůst hmoty v cingulárním kortexu, spánkovo-temenní junkci a mozečku. Tyto struktury šedé mozkové kůry mají vztah k procesům učení, paměti, emoční regulaci a sebeuvědomění.

Studie z roku 2012 publikovaná Lékařskou univerzitou v New Jersey cituje výsledky Hirokiho Murakamiho, podle nichž při rozvíjení mindfulness dochází k nárůstu mozkové hmoty v insulárním kortexu, který se podílí na vědomí a dalších funkcích, jako jsou soucit, empatie, vnímání, motorická kontrola, sebeuvědomění, kognitivní funkce a interpersonální zkušenosti.

Výzkum rovněž u účastníků po absolvování osmitýdenního kurzu zjistil nárůst aktivity v oblastech prefrontální mozkové kůry, které pomáhají ovládat emoce a snižovat stres. Současně s tím se snížila reaktivita a hustota neuronů v amygdale spojované s instinktivní reakcí „bojuj – ztuhni – uteč“. Mozek tedy začal reagovat méně automaticky a více vědomě.

Z výzkumů elektrických impulzů v mozku rovněž vyplynulo, že rozvoj všímavosti je doprovázen vyšší aktivitou mozkových vln alfa souvisejících s relaxací a snižováním úzkosti.

Takto bych mohl pokračovat dál, ale tato publikace není učebnicí neurologie. Uvedenými příklady bych jen rád poukázal na to, že mindfulness není funkcí, která souvisí výhradně s našimi subjektivními prožitky. Další a další studie dokazují, že empirická zkušenost s rozvojem všímavosti je doprovázena hmatatelnými změnami v samotné mozkové hmotě.

Časté mýty a obavy

Mindfulness je opředena několika mýty, které mohou být příčinou nereálných očekávání, či dokonce obav. Pojďme se podívat, co je na nich pravdy.

Mýtus 1: Protistresový relaxační trénink

Mindfulness se většinou vyučuje v rámci protistresového tréninku. Je pravda, že má skutečně výrazný dopad na snížení stresové hladiny, ale jádrem v žádném případě není její zmírnění formou relaxace a zklidnění mysli. To je pouze vstupní fáze. Jakmile se během ní dokážeme dostatečně utišit, začneme si stále hlouběji všímat, jak si trable, potíže a trápení zbytečně způsobujeme sami. Důsledkem tohoto uvědomění, nazývaného vhled, je změna přístupu k vlastním prožitkům. Místo abychom se vyčerpávali bojem s nimi anebo se svým okolím či situacemi, začne se v nás prohlubovat schopnost jejich vědomého zaznamenání a přijetí, což přináší obrovskou úlevu. Samozřejmě celý život budeme muset platit složenky a občas se vypořádat s náročnými okolnostmi na tomto světě. Můžeme je však řešit s mnohem větším nadhledem, když si budeme vědomi všech triků, které si na nás mysl dokáže vymyslet a kterých si většinou bez plného rozvinutí vědomé všímavosti nejsme vědomi.

Mýtus 2: Rozvíjení koncentrace

Je pravda, že rozvíjení mindfulness pomáhá k lepšímu soustředění a to naopak prohlubuje naši schopnost být vědomě všímavý. Z toho důvodu cvičíme koncentraci při meditačních cvičeních. Přesto mindfulness a soustředění nejsou jedna a tatáž věc. Jak samo slovo napovídá, soustředění se skládá z předpony „sou“ a kořene „střed“. Stejně jako koncentrace se nechá rozložit na „kon“ a „centrum“. Jinými slovy soustředění vždy míří na nějaký předmět pozornosti, který tvoří její střed. To platí i při takzvané „bezpředmětné koncentraci“. Tam je „středem“ pozornosti schopnost být si vědom celého spektra zakoušených vjemů. Mindfulness je však schopnost uvědomit si jakýkoli vjem prožívaný v přítomném okamžiku.

Vztah mezi mindfulness a koncentrací si lze ozřejmit na světle vycházejícím z baterky v tmavé místnosti. Představte si, že baterku namíříte do kouta místnosti na nějaký předmět. Kužel světla mířící konkrétním směrem je koncentrace, zatímco světlo jako takové, které umožňuje vidět a poznávat, představuje samotnou mindfulness.

Mýtus 3: Nebude mnou někdo manipulovat?

Máte obavu, že na kurzu mindfulness na vás bude vyvíjený jakýsi skrytý nátlak? Že budete muset přijmout nějaký výklad světa? Nebo dokonce jít proti svému přesvědčení či víře?

Faktem je, že rozvíjení všímavosti naopak umožňuje rozpoznat, na jakých názorech a přesvědčeních stojí náš vnitřní myšlenkový svět. Můžeme si všimnout, že tyto postoje jsou způsobem, jak si pro sebe definujeme vztah ke světu či sami k sobě. Patří sem soubor toho, čemu věříme, a také náš žebříček hodnot. Můžeme si toto všechno ponechat a současně prozkoumat, co z toho odpovídá našemu vlastnímu pohledu, a co jsme třeba převzali jako společenskou, kulturní či rodinnou normu. Součástí osobnostního zrání je schopnost rozpoznat, co je pro nás skutečně důležité a co vnímáme jako pravdivé, aniž bychom se nechali příliš ovlivnit druhými lidmi. Mindfulness nenabízí žádný teoretický výklad, kterému lze buď věřit, nebo ho odmítnout. Jenom odkazuje k tomu, abychom vnímali, co sami prožíváme.

Mýtus 4: Meditace musí být příjemná

Pravidelná meditační praxe nám pomáhá vidět běžné denní trable, ale i emočně obtížné situace z širší perspektivy a odstupu. Jinými slovy podporuje stresovou odolnost. Umožňuje nám dotknout se našich hlubších rovin, které jsou běžně zakryté obvyklým shonem. Ten je doprovázený nikdy nekončící mentální aktivitou v podobě neustálého přemýšlení nad něčím a potřebou nepřetržitého přísunu nových zážitků. Přitom tichá sféra za myšlenkami je zdrojem vnitřního pokoje, celistvého vnímání sebe sama, kreativity, moudrosti a inspirace. Z těchto důvodů mindfulness meditace vede ke šťastnějšímu a spokojenějšímu životu. Nicméně jsou zde dvě důležitá „ale“.

a) Každá jednotlivá meditace nemusí být vždycky stejně příjemná. Někdy se vám podaří hluboce uvolnit, myšlenky se utiší a vy jen vnímáte svoje počitky a vnitřní ticho. Jindy se mysl toulá sem a tam, případně jste ospalí či neklidní a cítíte se spíš frustrovaně. Nenechte se tím odradit. Můžete si z toho naopak odnést porozumění, že mysl má svoji dynamiku, kterou nemůžete ovládat stiskem tlačítka. Meditací však usměrňujete její transformaci a mysl se postupně stává klidnější, jemnější a otvírá se hlubšímu sebeporozumění.

V některých případech se mohou z nevědomí vynořit zasuté emoční či mentální vzorce, které se v meditaci neustále vracejí a defilují před vaším vnitřním zrakem, jakmile se trochu více utišíte. Může jít na příklad o pocity viny, smutek anebo vztek. Tuto fázi lze překonat prohloubením soustředění, trpělivostí, sebesoucitem a sebepřijetím. Těmto zkušenostem je potřeba se otevřít a dovolit si je prožít. Jen tak mohou samovolně odeznít. Pokud by byly příliš intenzivní, můžete se obrátit na zkušeného učitele meditace, případně psychoterapeuta, který má s meditací vlastní zkušenost. Více o tomto tématu píšu v kapitole Nebezpečná úskalí na straně 125.

b) Samotná meditace nestačí na to, aby změnila život k lepšímu a učinila vás šťastnými. Aby mohla mindfulness způsobit skutečnou a trvalou změnu, je důležité, aby byla doprovázena jasným porozuměním, jak chcete žít a které hodnoty systematicky rozvíjet. Stejně tak je důležité, aby praxe zahrnovala takové kvality, jako jsou laskavost, pravdivost, péče či sebepřijetí. Tomuto tématu se věnuji v kapitole Heartfulness na straně 49.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Mindfulness: Co vám ještě neřekli.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.