Přeložila Fijalka Sable Turzíková

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Johns, Cheryl Bridges, 1953-

[Seven transforming gifts of menopause. Česky]

Sedm darů menopauzy : neočekávaná transformační cesta / Cheryl Bridges Johnsová ; přeložila: Fijalka Sable Turzíková. -- První vydání v českém jazyce. -- Praha : Maitrea, 2022. -- xxviii, 204 stran

Přeloženo z angličtiny. -- Obsahuje bibliografické odkazy

ISBN 978-80-7500-651-6 (brožováno)

* 316.346.32-055.2-053.85 * 159.923.2 * 27-582/-587 * 612.662.9 * 27-58-055.2 * [13+2-584.5]:316.42 * 159.922/.923 * (0.062)

– ženy středního věku

– sebepoznání

– menopauza

– ženská spiritualita

– duchovní transformace

– psychologie životní cesty

– populárně-naučné publikace

159.92 - Vývojová psychologie. Individuální psychologie [17]

Cheryl Bridges Johnsová

Sedm darů menopauzy

Seven Transforming Gifts of Menopause

Copyright © 2020 by Cheryl B. Johns

Translation © Fijalka Sable Turzíková, 2022

Czech edition © MAITREA inspirace srdcem, s.r.o., Praha 2022

ISBN 978-80-7500-651-6

Tato kniha je věnována

památce Wanedy Brownlowové.

Misionářce.

Učitelce.

Obhájkyni lidských práv.

Ženě znovuzrozené v padesáti letech.

Až do posledního dechu

byla Waneda ve svém srdci „patnáctkou, šťastnou patnáctkou“.

Žádná část této publikace nesmí být reprodukována, uložena v systému vyhledávání nebo předávána v jiné podobě či jinými prostředky – např. elektronicky, fotokopií, nahrávkou – bez předchozího písemného svolení vydavatele. Jedinou výjimkou jsou krátké citace v tištěných recenzích.

Pokud není uvedeno jinak, citáty Písma pocházejí z New Revised Standard Version of the Bible, © 1989 National Council of the Churches of Christ ve Spojených státech amerických. Použito se svolením. Veškerá práva vyhrazena.

Citáty Písma označené GNT jsou z Good News Translation z Today’s English Version-Second Edition, © 1992 American Bible Society. Použito se svolením.

Citáty Písma označené NASB jsou z New American Standard Bible (NASB), © 1960, 1962, 1963, 1968, 1971, 1972, 1973, 1975, 1977, 1995 The Lockman Foundation. Použito se svolením.

Citáty Písma označené NIV jsou z Holy Bible, New International Version, NIV, © 1973, 1978, 1984, 2011 Biblica, Inc.TM Použito se svolením Zondervan. Veškerá práva celosvětově vyhrazena.

Při čtení knihy, kterou právě držíte v rukou, vezměte na vědomí fakt, že autorka je teoložka. Vzhledem k tomu, že žijeme v převážně ateistické krajině, mohou být některé pasáže v textu pro některé z nás neobvyklé. Autorka napsala tuto knihu jako křesťanka, ale jak sama píše – nemusíte být věřící, abyste z této knihy měly prospěch. Na cestě do krajiny menopauzy jsou vítány všechny ženy, bez rozdílu vyznání.

(pozn. redakce)

Milí čtenáři,

snažíme se, aby naše knihy byly perfektní. Pokud i přesto objevíte v knize nějakou chybu, napište nám na nakladatelstvi@maitrea.cz a my ji rádi opravíme.

Díky, Vaše nakladatelství

Obsah

Předmluva

Poděkování

Úvod

1

Puberta a vztahové já

2

Dar odkrývání

3

Dar hněvu

4

Dar autentického já

5

Dar rozšíření času

6

Dar duchovní svobody

7

Dar vize

8

Dar odvahy

OHLASY NA KNIHU Sedm darů menopauzy

MAITREA také vydala:

Předmluva

SEDM DARŮ MENOPAUZY NENÍ míněno jako vyčerpávajícím způsobem pojaté léčení menopauzy ani jako lékařská příručka. Slouží jako vývojový a duchovní průvodce, který poukazuje na některé velké mezníky na cestě menopauzy. Berte tuto knihu jako menopauzální verzi Lonely Planet, která vás zavede k méně navštěvovaným cestám, abyste mohly objevit skrytá vlídná místa.

Sedm darů menopauzy je povzbuzující práce, která by vám měla napomoci všimnout si darů v bohatém prostředí krajiny menopauzy. Nejedná se o další pro ženy nedosažitelnou metu. Nejste nuceny získat všechny dary. Buďte svobodné a vezměte si jen to, co si přejete. Zbytek nechte být. Možná se nacházíte ve svém životě v bodě, kdy jste připravené pouze na jeden dva dary. Nedělejte si starosti. Za několik let se můžete k darům zase vrátit a třeba zjistíte, že jich můžete obdržet o několik víc. Jste svobodné a nemusíte si všímat věcí, které ve vašem životě nejsou důležité. Tohoto průvodce používáte totiž proto, abyste na své trati zazářily. I když ženy čelí společným výzvám, menopauza nemá jednu velikost, která by padla všem.

Sedm darů menopauzy je jako jemný prostor. Píši jako starší žena, která touží po tom vzít vás za ruku a provést vás drsným terénem k pohádkové zemi menopauzy. Po cestě vás požádám o to, abyste o sobě, minulosti, současnosti i budoucnosti přemýšlely. Pokud by tato témata byla pro vás příliš obtížná nebo bolestná, klidně se přesuňte k další části.

Sedm darů menopauzy by mělo být bezpečným místem, kde si můžete číst, přemítat, vzpomínat, modlit se a plakat. Poskytuje prostor pro vyjádření lítosti. Dává vám svolení mluvit o nevyřčeném. Poskytuje neposuzující prostor pro hněv a slzy. Jinými slovy je úplně v pořádku, přivodí-li vám čtení této knihy velmi nepříjemné pocity.

Sedm darů menopauzy je hluboce osobním prostorem. Na konci každé kapitoly najdete otázky, které by vám měly pomoci při reflexi vaší cesty. Tyto otázky vám pomohou prozkoumat vaši duši, abyste nalezly schopnost léčby a odhalily zkušenosti růstu. Nabízejí vám příležitost přemítat nad obsahem a uspořádat vaši jedinečnou zkušenost.

Sedm darů menopauzy je veřejným prostorem. Pokud budete chtít, můžete se zúčastnit čtenářských/diskusních skupin navázaných na tuto knihu. Na konci každé kapitoly uvádím skupinové aktivity a otázky, které by měly podněcovat otevřený a upřímný rozhovor. Můžete zjistit, že putování ve společnosti žen učiní vaši cestu menopauzy přínosnější. Je těžké cestovat samy. Budou-li vás ostatní na cestě povzbuzovat, s větší pravděpodobností se dostanete na druhou stranu.

Sedm darů menopauzy je posvátným místem, kde můžete objevit hlubší, zralejší vztah s Bohem. Píši jako křesťanka, ale nemusíte jí být, abyste z této knihy měly prospěch. Ženy všech tradic víry jsou vítány na této cestě. Neexistuje žádná „křesťanská menopauza“ nebo „židovská menopauza“ nebo „muslimská menopauza“, ale naše tradice víry barví a tvarují vývojové úkoly menopauzy. Některé tradice se drží tradičnějšího pohledu na „místo ženy“. Z tohoto důvodu mohou ženy vyznávající konzervativnější náboženství shledat některé části knihy velmi náročnými. Bez ohledu na vaši víru bych vás však chtěla povzbudit v hledání příležitosti objevit hlubšího, tajemnějšího a více milujícího Boha.

V této knize najdete osobní příběhy různých žen. I když zde uvádím jen jejich křestní jména, použila jsem pseudonymy, abych zajistila jejich anonymitu. V mnoha případech jsem příběhy, dobu a místo pozměnila.

Chci vás varovat – cesta do krajiny menopauzy není pro zbabělé. Dary nalezené v této zemi se nezískávají snadno. Na cestě se vás budou lidé snažit přesvědčit, že transformace, kterou podstupujete, pro vás není dobrá. Že je sobecké toužit po darech menopauzy. Budou vám říkat, že myšlenky, pocity a touhy, které zažíváte, jsou způsobené zvýšenými hladinami hormonů. Budou vám tvrdit, že plody, které v této pohádkové zemi najdete, jsou „hodným děvčatům“ zakázané. Tito lidé jsou všude – v různých společenstvích, rodinných systémech, na místech uctívání i v médiích. Znáte je dobře, ale nenechte je, aby zničili pravdu, která povstává z vašich hlubin.

Zvu vás, abyste se pustily do čtení. Vyrazte kupředu do země menopauzy naplněné dary. Ochutnejte její plody. Pijte z pramenů. Dojděte až k sedmému daru, daru odvážného, dobrodružného já. Pokud se dostanete až tam, stanete se někým, koho by si nikdo nikdy nepředstavil, ani vy samy. Tato osoba leží uvnitř dračího doupěte.

Poděkování

PSANÍ JE SAMOSTATNÝ I SPOLEČNÝ ÚKOL. K napsání knihy je třeba celé vesnice. Do mé vesnice patří již 45 let můj manžel Jackie David Johns. Během mé drsné jízdy perimenopauzou to byl on, kdo navrhl, ať napíši o této zkušenosti knihu. Mé dcery Alethea a Karisa mi byly v letech, kdy jsem knihu psala, úžasným zdrojem radosti a inspirace. Má agentka Rachelle Gardnerová mi pomohla si uvědomit, že nejsem sama, kdo věří, že křesťankám by mohlo pomoci žádat o dary menopauzy. Vydavatel Robert Hosack byl pro mě darem od chvíle, kdy jsme spolu o této knize prvně hovořili, až po její vydání. A nakonec mi byla nápomocná svou stálou přítomností Shoba Jacobová, editorka, která měla řadu vhledů a asistovala mi.

Úvod

PŘED NĚKOLIKA LETY jsem se vydala na cestu do neznámé a děsivé krajiny zvané menopauza. Když se ohlížím zpět, uvědomuji si, jak žalostně nepřipravená jsem byla. Neměla jsem mapu. Nečetla jsem žádnou knihu, která by mi na mé cestě pomohla. Nebyl nikdo, kdo by mi dobrovolně posloužil jako průvodce.

Slyšela jsem o tom místě, na které jsem se vydala, několik příběhů. Klima bylo takové, že se dalo očekávat veliké horko. Těžko se mi spalo. Někdy to bylo místo traumatu a utrpení. V naší rodině kolovaly zkazky o „bláznivé tetě“, která se poté, co tím místem prošla, úplně změnila. O mojí pratetě se vyprávěl dokonce hrůzostrašný příběh, neboť v krajině menopauzy vykrvácela k smrti.

Než jsem se vydala na cestu, snažila jsem se hovořit s několika ženami, které došly na stejné místo. Třeba by mi mohly dát nějaké tipy. Zíraly na mne ve strnulém tichu, jako by mi chtěly vyjasnit, že jsem překročila nevyřčené pravidlo tím, že jsem se zeptala, jak se tam měly.

Vědomí, že tento úkol byl osudem zakódován do mé DNA, mé strachy moc neutěšilo. Obávala jsem se, že se vynořím na druhé straně psychicky poškozená jako mnoho traumatizovaných cestovatelek, o kterých se hovořilo jen šeptem. Nebo že jako moje prateta, jejíž obličej na blednoucích fotografiích byl ten nejkrásnější, který jsem kdy viděla, zkrátka vykrvácím k smrti.

Nevěděla jsem, co mám očekávat a kdy cesta menopauzy začne. Určitě mi nepřijde dopis, v němž bude napsáno, abych se dostavila k hranici menopauzy v určitý den daného měsíce. Věděla jsem, že budou přicházet signály, a tak jsem na ně čekala.

Čekala jsem na ni roky a i po padesátce se u mě žádná znamení o blížící se cestě neprojevovala. Lidé mi říkali, že je výjimečné tak dlouho čekat na cestu do této země. Někdy to vyznívalo tak, jako by mne za to zpoždění obviňovali. Můj lékař pochyboval, jestli jsem „normální“. Snažila jsem se mu své zpoždění vysvětlit: „Myslím, že i má matka čekala dlouho.“

Jednoho dne, když mi bylo 55 let, jsem se ocitla na hranici mezi domovem a touto novou zemí. Nastal můj čas. Signály byly jasné. Musela jsem opustit pohodlí dosavadního života a vydat se sama do velkého neznáma.

Jakmile jsem si stoupla na novou půdu, bylo zřejmé, že mé strachy byly oprávněné. Rychle jsem se naučila, že menopauza je krajinou s vlastními pravidly. Životní dovednosti vzešlé z dřívějších zkušeností mi nebyly k ničemu. Čím více jsem se snažila se přizpůsobit, tím horší věci přicházely. Několik prvních měsíců na cestě jsem byla úplně rozhozená. Nevěděla jsem, jak přemýšlet. Nevěděla jsem, jak spát. Nevěděla jsem, jak žít.

Na hranici této země menopauzy by měl být varovný nápis: „Pozor, pozor! Právě vstupujete do strašidelné země!“ Věřím, že takové upozornění by mě připravilo na duchy mé minulosti, kteří během mé dlouhé cesty povstávali z hrobů a vyžadovali mou pozornost. Kdyby zde byl takový nápis, mohla jsem se zpevnit před zjevením živých obrazů z dlouho zapomenutých událostí minulosti. Nespravedlnost, bolest a ostuda z minulosti, které jsem kdysi pohřbila, se vrátily, aby se pomstily.

Moje vzpomínky způsobily, že jsem se hněvala. Nemyslím tím lehké rozhořčení, ale silný, hluboký hněv. Zdálo se, že čím více vzpomínám, tím více vidím na lidech, jací doopravdy jsou, a o to více se ve mně probouzel vztek. Vzpomínky a vztek mě popravdě přemohly. Nemohla jsem je překonat jako kdysi.

Vztek a vzpomínky přinesly také slzy. Oči mi zčervenaly od pláče. Plakala jsem nad bolestí, nespravedlivostí, nepoctivostí ve svém životě. Plakala jsem nad svým manželstvím. Plakala jsem nad dětmi. Plakala jsem nad světem. Plakala jsem nad svým hněvem. Plakala jsem frustrovaná, že nejsem schopná ovládat své slzy.

Jednoho dne přišlo krvácení. Ne jen kapky. Přišlo ve velkém proudu a zanechalo mé tělo slabé a oblečení promáčené. Krvácela jsem tak moc, až jsem byla anemická. Zkřehly mi vlasy. Pod slzami zmáčenýma očima se objevily tmavé kruhy. Myslela jsem na svou prababičku. Zemřela na anémii? Ztratil její krásný obličej barvu tak jako můj? Prostě se jednou ráno nevzbudila, protože předtím tolik krvácela?

Čím hlouběji jsem v této zemi postupovala, začínala jsem věřit, že jsem se dostala do samotného pekla. Někdy, zvláště v noci, jsem cítila horko jako v pekle. Zdálo se, že život, který jsem kdysi znala – příznačný kontrolou, dosažením výkonu a schopností věci pouštět –, se už nikdy nevrátí. Obávala jsem se, že budu už vždycky vzteklá, uplakaná, bude mi vedro a budu krvácet uprostřed této zapomenuté země menopauzy.

Když říkám zapomenuté, myslím Bohem zapomenuté. Bylo to, jako by stál na hranici menopauzy Bůh, mával mi na rozloučenou – a nechával mne napospas vzteku, slzám a krvácení. Popravdě někdy můj hněv a slzy patřily Bohu. Neobviňovala bych ho za to, že nechtěl být v mé blízkosti. I můj manžel často vypadal, jako by chtěl utéct.

Během pobytu v této bezútěšné divočině se mi opakovaně vracela jedna představa. Ležela jsem v ní na zemi a balila jsem se do pláště. Zde uprostřed divočiny mě větry pokryly pískem a vytvářely tichou hrobku, kde zmizely bolest, vztek i krvácení. Bylo to zvláštní, ale tento obraz mě utěšoval – až tak moc, že se stal mým bezpečným místem, když už to bylo neúnosné.

A ve chvíli, kdy jsem se tomu peklu odevzdala, začala jsem si uvědomovat, že tato země není jen tím, čeho jsem se obávala. Dozajista to bylo místo, kde jsem zůstala nečinná. Upřímně řečeno, v mém životě existovaly věci, které vyžadovaly nečinnost. Bylo to místo hněvu, ale hněv je někdy dobrý. Byla to strašidelná země, ale někdy se duchové z minulosti vracejí, aby nám dali druhou šanci.

Ano, bylo to bohem zapomenuté místo, ale Bůh více tajemný, více otevřený paradoxům nahradil Boha, který mě opustil. Můj předchozí Bůh byl bohem řádu, zelených pastvin a klidných vod. Zdálo se, že tento Bůh má zálibu v divokých bouřích, které přišly do země menopauzy bez varování. Vypadalo to, že Bůh z minulosti stojí opodál a pohlíží spatra na můj život. Bůh, kterého jsem objevila uprostřed vichřice a temnoty bohem zapomenuté země zvané menopauza, nestál opodál, odpuzen tou pohromou, kterou jsem se stala. Tento Bůh se naopak ke mně přibližoval a obklopil mne svými jemnými křídly. Uprostřed temnoty jsem pochopila, že má touha být zabalená do pláště byla vlastně mou hlubokou touhou být zabalena do kukly. Schovaná pod křídly ducha jsem čekala na znovuzrození. Vnímala jsem, že to, co čeká na zrození, bude dobré, velmi dobré.

Dosáhla jsem bodu, kde jsem spatřila zemi menopauzy takovou, jaká je – zvláštní místo, kde jsem mohla přepsat příběh svého života. Procházela jsem bránou do bohatšího a plnějšího způsobu bytí ve světě. Věděla jsem, že kdybych měla příležitost se otočit, neudělala bych to. Našla jsem tavicí kotlík pro své přetvoření.

Co je menopauza?

Jako většina žen jsem do „změny“ vstoupila nepřipravená. Byla jsem vzdělaná ve 21. století žijící žena, a přesto mě nikdo nepřipravil na to, co mám očekávat během menopauzy. Stejně jako miliony jiných žen přede mnou jsem čelila velkému neznámu. Věděla jsem, že existují dostupné léky, kdyby to bylo příliš drsné, ale z velké části jsem měla jen malé povědomí o tom, co se stane významnou součástí mé životní cesty. Byla jsem nevědoucí, plná strachu.

Co je menopauza? Co se během tohoto období stane s tělem ženy? Technicky je menopauza zastavení menstruace. Je to vyvrcholení složitých hormonálních změn, které začnou o deset až patnáct let dříve. Často jsou tyto změny tak jemné, že si jich ženy ani nevšimnou. Například když nám bylo kolem dvaceti let, náš měsíční cyklus trval pravděpodobně kolem 32 dní. Kolem 35 let se jeho délka pravděpodobně zkrátila na 28 dní. Tato změna je důsledkem toho, že zrající folikuly produkují méně progesteronu během každého cyklu a zkracují tím dobu, kdy stěny dělohy zbytňují v očekávání oplodněného vajíčka.

Jak se ženy blíží ke čtyřicítce, období mezi periodami se může stát nepravidelným, od 21 dní k 28 dnům, případně se intervaly začnou prodlužovat a menstruace zcela ustane. Každá cesta ženy k menopauze je odlišná. Některé ženy jako já sama jdou dlouhou cestou a menopauza se u nich projeví až s blížící se šedesátkou. Jiné ženy jdou krátkou cestou a k menopauze dojde kolem 45 let. Průměrný věk začátku přirozené menopauzy v průmyslovém světě je 51,4.[1]

Perimenopauza

Cesta do menopauzy začíná přechodovou fází zvanou perimenopauza. Typický věk, kdy tento přechod začíná, je 47,5. Délka přechodu může být krátká pouze jeden rok nebo dlouhá až dvanáct let. Běžná délka přechodu je 5,8 roku.[2] Perimenopauza je období nejdramatičtějších mozkových a hormonálních změn v ženském těle. Začíná chemickými změnami v mozku ženy, které způsobují změny v citlivém vzájemném působení mezi hypotalamem, podvěskem mozkovým, vaječníky a zásadními hormony, které se v těchto oblastech vytvářejí. Během perimenopauzy se tělo pokouší řídit pozvednutou jemnou rovnováhu estrogenu, progesteronu a androgenu.

Jak tělo ženy usiluje o přizpůsobení se nové hladině hormonů, může se pohybovat mezi tím, co je známé jako nadbytek estrogenu a nedostatek estrogenu. Nadbytek estrogenu se objevuje, když poklesne hladina progesteronu a převrátí protiváhu mezi estrogenem a progesteronem. Nadbytek estrogenu může způsobit změknutí ňader a fibroidní nádory v prsou a děloze. Ženy mohou přibrat na váze a trpí zadržováním vody a silným menstruačním krvácením. Nedostatek estrogenu způsobuje některé klasičtější symptomy menopauzy jako návaly horka a noční pocení. Deprese a úzkost jsou často vedlejším produktem nedostatku estrogenu. Mnoho žen líčí mentální zmatení a bolesti hlavy.[3]

Některé ženy projdou perimenopauzou s několika výše uvedenými symptomy buď z přebytku estrogenu, nebo nedostatku estrogenu. Jiné, jako já sama, si mohou zaškrtnout položky na obou seznamech. Výzkumy poukazují na vztah mezi zážitky premenstruálního syndromu, poporodní depresí a depresí během perimenopauzy. Faktory jako citlivost k hormonální hladině, rodinná historie deprese a zážitky chronického stresu nebo zneužívání v dětství tomuto vzájemnému vztahu nahrávají.[4]

Vyvolaná menopauza

Vyvolaná neboli umělá menopauza nastává, když ženy podstoupí chemoterapii nebo ozáření v oblasti pánve nebo když jsou jim odebrány vaječníky. Pokud se tak stane, tělo nemá čas se přizpůsobit a ženy jsou do menopauzy prudce vrženy. Předpokládá se, že vyvolanou menopauzou projde jedna ze čtyř Američanek.[5]

Šok z dramatických hormonálních změn činí symptomy vyvolané menopauzy hraničními až do bodu vysílení. Ženy prožívající vyvolanou menopauzu potřebují podporu odborného lékaře a terapie substitučními hormony musí probíhat pod pečlivým dohledem.

Předčasná menopauza

Pokud menopauza začne před čtyřicítkou, jedná se o předčasnou menopauzu. Předčasnou menopauzu způsobuje brzké selhání vaječníků, které může být výsledkem chronického onemocnění, výživové nedostatečnosti nebo vysoké hladiny stresu. Délka předčasné menopauzy je obvykle kratší než přirozená menopauza, trvá jeden až tři roky. Symptomy předčasné menopauzy zahrnují výkyvy nálad, vaginální suchost, kognitivní změny, návaly horka, snížení sexuálního apetitu a poruchy spánku.[6] V současnosti neexistuje léčba pro zažehnání nebo prevenci předčasné menopauzy. Jelikož změny probíhají tak rychle, ženy zažívající předčasnou menopauzu potřebují dobrou lékařskou péči spolu s podporou terapie substitučními hormony.

Menopauza – dějiny strachu

Možná to máte s menopauzou jako kdysi já – máte o ní neurčité povědomí a bojíte se jí. Možná znáte ženy, které vstoupily do menopauzy jenom proto, aby se rozpadly. S hrůzou pozorujete, jak se jejich dokonale sehrané životy rozkládají utopené ve vzteku, slzách a hněvu. Obáváte se, že byste se mohly stát jedněmi z nich.

Nebo možná znáte ženy, které projdou menopauzou hladce. Popírají, že by kdy měly návaly horka, noční pocení a silné výkyvy nálad. Obáváte se, že třeba nebudete jedněmi z nich.

Pohlížíme-li vpřed směrem ke krajině menopauzy, zažíváme neurčitý pocit předtuchy zkázy. Něco nám říká, že to nebude pěkné. Hluboko dole v naší společné duši je zakódovaný vzkaz: Obávej se. Hodně se obávej. Tento vzkaz tam zanechalo trauma našich matek, z nichž mnohé se utápěly v neuvěřitelných předsudcích.

Celá století ženy trpěly v důsledku mnoha pověr spojených obecně s jejich tělem, a obzvláště během menopauzy. V roce 1710 lékař Simon David Tutuis definoval menopauzu jako „nejhorší ze všech pohrom, sužující pohlaví, jež je předurčeno, aby neslo největší podíl na lidském neštěstí“.[7]

V roce 1857 proslulý lékař Edward Tilt publikoval jednu z prvních lékařských knih věnovaných převážně menopauze. Tilt byl první, kdo definoval menopauzu jako klimakterium neboli „životní změnu“. Popsal toto časové období jako transformační, projevující se „nepravidelnostmi, jež předcházejí poslednímu menstruačnímu proudu a [končí] obnovením zdraví“.[8] Podle Tilta slovo klimakterium vyjadřovalo proces uvnitř žen – krizi a přesídlení života – lépe než slovo menopauza.

Tilt věřil, že menopauza byla obdobím utrpení a patologie. Děloha podle něj byla „podstatou mentální patologie“. Vytvořil seznam 120 neduhů, které měly ženy během své proměny společné. Vzrušení žen se mělo za každou cenu zabránit. Cílem Tilta bylo udržet ženy klidné, i když to znamenalo zdrogovat je do strnulosti. Sexuální touhy u žen v menopauze byly znaky, které Tilt popsal jako „nenormálním, pokud ne chorobným impulzem, který souvisí buď s neuralgickým nebo zánětlivým onemocněním pohlavních orgánů“. Některé ženy, poznamenal, byly „hnány až na pokraj šílenství vaječníkovo-děložním vzrušením“.[9]

Během viktoriánského období (1837–1901) se slovo hysterie stalo všeobecným pojmenováním pro mnoho menopauzálních onemocnění, včetně deprese, otoků, škodlivého hněvu a „sklonu způsobovat problémy“.[10] Jeden lékař v roce 1959 tvrdil ve svém spise, že čtvrtina všech žen trpí hysterií.[11] Jiný lékař sepsal 75stránkový katalog, kde vyjmenoval symptomy hysterie. Uvedl, že jeho seznam však není ucelený![12]

Sága o „ženské hysterii“ je smutným příběhem, který vyvrcholil na začátku 20. století, kdy ženy s diagnózou této choroby byly umísťovány do blázince. Zde byly nuceny podstoupit léčbu elektrošoky a ledovými koupelemi. Jelikož vaječníky byly považovány za zdroj hysterie, ženy podstupovaly zbytečné a nebezpečné operace, při nichž jim byly vaječníky odstraňovány. Do roku 1906 podstoupilo odstranění vaječníků více než 150 000 žen.[13]

V roce 1895 Alexander Skene v Medical Gynecology: A Treatise on Diseases of Women from Standpoint of the Physician popsal menopauzu jako „smrt ženy v ženě“.[14] Tato fráze se stala populární nejen mezi lékaři, ale i na veřejnosti. Byl tak příhodně zformulován názor na ženy po menopauze. Byly to chodící mrtvoly.

Na začátku 20. století byla menopauza dále medializována. Výzkum lidského endokrinního systému poskytl lékařům nové prostředky, jak léčit ženy se symptomy menopauzy. Hormonem, který výstižně definoval ženskost, se stal zvláště estrogen. Vyvinutí umělého estrogenu umožnilo ženám udržet vysokou hladinu tohoto hormonu, což začalo být známé jako hormonální substituční léčba (HSL). HSL (nyní známá jako hormonální léčba neboli HL) se stala kouzelnou pilulkou, která léčila „onemocnění“ menopauzy.

I přes pokrok ve vědě a ve výzkumu přetrvávaly hluboce zakořeněné předsudky vůči starším ženám. Medicína poskytla diskriminaci nové zbraně. Na přednášce American College of Surgeons v roce 1964 gynekolog Robert Kistner v zájmu získání pozornosti šokoval slovy: „Udržujeme ženy kolem sebe příliš dlouho – měly by být všechny mrtvé krátce po 45. roce.“ A pokračoval: „Ženy jsou jediné samičky savců, které přežívají i poté, co u nich skončí jejich rozmnožovací schopnost. A jelikož jim to umožňujeme, měli bychom rozpoznat, že v průběhu menopauzy žijí ve stavu hormonální nerovnováhy, a měli bychom je léčit. Měli bychom jim poskytnout ,pilulky‘, abychom ovládli nepříjemné symptomy, na které si ženy po staletí stěžují.“[15]

V roce 1966 Robert Wilson, gynekolog z Manhattanu, publikoval knihu Feminine Forever. Ta se stala široce populární a pomohla připravit půdu, na níž se uchytilo přesvědčení, že HSL by mohla pomoci ženám zůstat „plně ženskými – fyzicky i emocionálně – po celou dobu jejich života“.[16] „Ve věku padesáti let neexistují vajíčka, folikuly, zárodečný vak ani estrogen – popravdě je to úplná katastrofa.“ Budeme-li však podávat estrogen, „ňadra a pohlavní orgány nevyschnou. Takové ženy budou při soužití příjemnější a nestanou se tupými a nepřitažlivými.“[17]

Po většinu druhé poloviny 20. století se pokračovalo v tom, že téma menopauzy bylo považováno za velice ostudné. Menopauza byla nahlížena jako stav, který je potřeba léčit, a ženy musely probírat své symptomy, naplněny studem, se svými doktory, většinou muži. Mnoho žen dostalo vysoké dávky hormonální léčby, aby se až později dozvěděly o potenciálním nebezpečí užívání vysokých dávek estrogenu. To zahrnovalo zvýšené riziko infarktu, mrtvice a jiných závažných zdravotních potíží.[18]

Dobré zprávy – časy se mění

Není to tak dávno, kdy ženy v menopauze žily v ostudě a strachu. Dokonce i v současnosti je v některých částech společnosti téma menopauzy stále stigmatizováno. Máme však také dobré zprávy! Od počátku 90. let byly učiněny významné kroky ve výzkumu menopauzy a přechodu žen ve středním věku. Tento výzkum je nám dostupný v mnoha přístupných formách a pro naši cestu menopauzy má ten přínos, že bude velmi odlišná od té, kterou zažívaly naše předchůdkyně. Obzvláště dva pokroky pomohly jak porozumění, tak léčbě menopauzy: jednak rozvoj bioidentické hormonální terapie a dále více celostní přístup k menopauze jako k období transformace.

Bioidentická hormonální terapie

Na úsvitu 21. století se k mnoha ženám, které měly dilema ohledně hormonální léčby, dostala ve správný čas bioidentická hormonální terapie. Bioidentické hormony nejsou uměle vytvořené v laboratoři, ale vyrábějí se z hormonálních prekurzorů nalezených v sóje a sladkých bramborách. Jejich molekulární struktura je více méně identická s hormony v lidském těle. Studie ukázaly, že ženy při substituční léčbě bioidentickými hormony zažívají méně vedlejších účinků než v tradičních terapiích.

V posledních letech se ženy začaly více zapojovat do rozhodování ohledně hormonální léčby. Zkoumají rozdíly mezi tradiční hormonální léčbou, jako je např. přípravek Premarin, a bioidentickou hormonální léčbou. Vyhledávají lékaře, kteří s nimi chtějí spolupracovat na zvolení nejlepšího přístupu k hormonální léčbě. Samy rozhodují o intenzitě režimu své hormonální léčby. Některé zvolí jen malé množství hormonů, zatímco jiné si vyberou silnější léčbu. A rozhodují se i o délce hormonální léčby. Některé si vyberou dočasnou úpravu, zatímco jiné zvolí dlouhodobou léčbu.

Menopauza jako transformace

V roce 1991 Gail Sheehyová vydala přelomovou knihu Menopause: The Silent Passage.[19] V knize popsala menopauzu z lékařského pohledu, zahájila diskusi o menopauze jako o období transformace a zkoumala, jak může být menopauza „bránou do druhé poloviny života“. Kniha oslovila odvážné stárnoucí baby boomers, které hledaly cestu, jako pokračovat v bohatém a plnohodnotném životě po menopauze. „Ženy z generace baby boomers, která doposud udávala krok, spatřily na obzoru menopauzu a vytáhly ji na světlo.“[20]

Gail Sheehyová přišla s myšlenkou, že ženy se mohou „stát mistryněmi vlastní menopauzy“ a mohou se v tomto období života osvobodit od přístupu jednoho řešení vhodného pro všechny.[21] Ženy již déle nepotřebují slepě následovat rady mužů lékařů. Namísto toho se mohou vzdělávat ohledně přeměny probíhající uvnitř vlastního těla a dostupné léčby symptomů menopauzy. Mohou si navrhnout svou cestu menopauzou na zakázku.

Deset let po vydání knihy Gail Sheehyové pomohla prosadit porozumění menopauze jako období transformace Christiane Northrupová, lékařka specializující se na zdraví žen. Její kniha The Wisdom of Menopause[22] se rychle stala bestsellerem New York Times. Její výzkum pokračuje v podpoře ženského přístupu k menopauze jako přechodu, který zahrnuje fyzické, sociální, emocionální a duchovní aspekty života. Dnes je The Wisdom of Menopause biblí s mnoha informacemi o menopauze.

Zatímco G. Sheehyová chtěla pomoci ženám menopauzu zvládnout, Ch. Northrupová touží pomoci ženám s menopauzální transformací. Podle ní je menopauza přirozený proces, a čím více se dozvíme o jeho tajemstvích a rytmech, tím lepší bude naše cesta krajinou menopauzy.

Díky výzkumnicím jako G. Sheehyová a Ch. Northrupová začali lidé chápat, že menopauza není „smrtí ženy v ženě“. Praktičtí lékaři a psychologové získávali lepší porozumění menopauze jako období transformace, „zrození ženy v ženě“. To, co kdysi bylo slepou uličkou, je nyní nahlíženo jako brána do druhé poloviny života, období, které může být naplněno energií, moudrostí a osobní sílou.

Podobně jako G. Sheehyová a Ch. Northrupová, i já píši s vědomím, že menopauza je období významné transformace. Věřím v nabídku změny, již James Loder popisuje jako „okamžik transformace“.[23] Okamžiky transformace jsou ty zkušenosti, jež významně promění naše vnímání reality. V průběhu setkávání s okamžiky transformace vyměníme jeden způsob existence za jiný. Život je cesta transformačních okamžiků – čas, v němž se věci rozpadnou na části – následovaných opětovným strukturováním a dáváním věcí zpět do pořádku.

Menopauza je mnohem víc než jen období biologické změny. Je to více než doba pro zaměření se na hormony a fyzické tělo. Je to krize, která obsahuje mnoho dimenzí, včetně psychologické a duchovní. Menopauza je období života, které zraje s okamžiky Ducha svatého – s událostmi počatými a udržovanými boží transformační milostí. Cílem cesty menopauzy není, abychom se jen přizpůsobily, ale abychom se transformovaly do nového způsobu bytí ve světě. Tyto okamžiky mohou být děsivé. Máme sklon říkat: „Lepší žít ve světě, který známe, než v tom, který neznáme.“ Je normální obávat se krize, jakou je menopauza. Víme však, že vzdorování transformaci vede ke stagnaci. Navíc na této cestě nejsme samy. J. Loder píše: „Zjevení svatého je v Písmu opakovaně doprovázeno slovy ujištění: ,Neboj se.‘ Záměrem svatého je obnova a vzkříšení.“[24]

Vývojové úkoly menopauzy

Menopauza není obdobím pouze multidimenzionální transformace, ale také důležitým vývojovým úkolem. Vývojové úkoly jsou zkrátka nutným přizpůsobením pro podporu dalšího růstu. V určitých bodech života naše duše začne signalizovat, že je potřeba věci změnit, a my se buď přizpůsobíme, abychom vytvořily cestu pro nové a pro náš růst, anebo změně bráníme a stagnujeme. Každé stadium života má svůj vlastní soubor vývojových úkolů. Například miminka čelí vývojovým úkolům naučit se lézt, chodit a mluvit. Dospívající čelí úkolům individuace od své rodiny a nalezení vlastní identity. Mladá dospělost je časem pro stanovení intimity, nezávislosti a kariéry.

Menopauza také nabízí svůj jedinečný soubor vývojových úkolů. Sue Monk Kiddová popisuje střední věk jako období „vývojového přechodu“. Tyto přechody „jsou jako zužující se krk přesýpacích hodin – obtížné, ale nezbytné průchody, které musíme absolvovat, abychom se vnořili do další životní éry“.[25]

Nabízím Sedm darů menopauzy jako průvodce přihlášením se k příležitostem transformace během menopauzy. V tomto transformačním období budete čelit sedmi vývojovým úkolům:

- Odkrývání potlačených a uschovaných částí vašeho života.

- Dostávání se do kontaktu s vlastním vztekem.

- Objevení autentického já.

- Žití v rozšířeném čase.

- Nárokování vlastní duchovní svobody.

- Přijetí svaté vize (volání).

- Obrácení se ke svému odvážnému dračímu já.

Odvolávám se na tyto vývojové úkoly jako na dary, protože každý úkol, který je dokončen, vás přiblíží k větší zralosti, odvaze a moudrosti.

Každý dar (vývojový úkol) otevírá dveře dalším, které budou následovat. Například dar odkrývání připraví scénu proto, abyste žádaly o dar vzteku. Dar vzteku zjednoduší identifikaci vašeho autentického já. Dar autentického já zjednoduší pohyb ve světě rozšířeného času. Dar rozšířeného času otevře cestu daru duchovní svobody. Po nalezení daru duchovní svobody budete připravené přijmout svatou vizi – volání – druhé poloviny života. Všechny tyto dary vytvoří cestu pro vstup do dračí sluje, kde můžete nalézt své dračí já a vyžádat si dar odvahy.

Možná budete jednou z těch šťastných žen, které projdou menopauzou, aniž zažijí různé hrozivé symptomy. Je pro vás stejně důležité dosáhnout vývojových úkolů menopauzy. Úspěšné dosažení těchto úkolů znamená, že budete zcela schopny čelit výzvám druhé poloviny života.

Jednou ze sil lidského vývoje je jeho plynulost. Mineme-li kritické vývojové okno nebo plné dosažení nějakého životního vývojového úkolu, můžeme se vždy k těmto úkolům vrátit. Pokud jste ženou ve věku po menopauze, máte stále čas znovu využít příležitosti ukryté v této fázi života. V čase po menopauze je dosažení úkolů obtížnější, protože vaše tělo bylo připravené na transformaci během menopauzy. Ale nezoufejte, výhody darů menopauzy můžete získat stále!

1 Pat Wingert a Barbara Kantrowitz, The Menopause Book (New York: Workman Publishing, 2009), 13.

2 Wingert a Kantrowitz, The Menopause Book, 13.

3 “Estrogen Deficiency States,” Cleveland Clinic, https://my.clevlandclinic.org/health/diseases/1678-estrogen-deficiency-states.

4 “Depressio at Perimenopause: More than Just Hormones,” Harvard Health Publishing, srpen 2008, http://health.harvard.edu./womens-health/depression-at-perimenopause.

5 Christiane Northrup, The Wisdom of Menopause: Creating Physical and Emotional Health during the Change (New York: Bantam Books, 2001), 120.

6 Wingert a Kantrowitz, Menopause Book, 18–19.

7 Citace v knize od Louise Foxcroft, Hot Flushes, Cold Science: A History of the Modern Menopause (Grata, UK: Grata Books, 2010), 18–19.

8 Foxcroft, Hot Flushes, Cold Science, 120.

9 Foxcroft, Hot Flushes, Cold Science, 125.

10 „Ženská hysterie v období viktoriánském: její symptomy, diagnosa, léčba/ošetření,“: http://vicotrian-era.org/female-hysteria-during-victorian-era.html.

11 „Ženská hysterie v období viktoriánském.“

12 Laura Briggs, “The Race of Hysteria: ‘Overcivilization’ and the ‘Savage’ Woman in Late Nineteenth Century Obstetrics and Gynecology,” American Quarterly 52, 2 (2000): 246–273.

13 Foxcroft, Hot Flushes, Cold Science, 142.

14 Citace z Foxcroft, Hot Flushes, Cold Science, 135.

15 Robert Kistner, “Gynecology: Durable, Unendurable Women,” Time, 16. října 1964, 72.

16 Robert Wilson, Feminine Forever (New York: Pocket Books, 1968). Wilsonova kniha, která stále do roku 2018 sbírá pětihvězdičkové ocenění na Amazonu.

17 Robert Wilson, “The Fate of the Nontreated Postmenopausal Woman: A Plea for the Maintenance of Adequate Estrogen from Puberty to the Grave,” Journal of the American Geriatic Society 11, č. 4 (1963): 347–362.

18 “Estrogen and Hormones,” The Cleveland Clinic, 29. dubna 2019, https: //my.clevelandclonic.org/health/articles/16979-estrogen-hormones.

19 Gail Sheehy, Menopause: The Silent Passage (New York: Random House, 1991).

20 Sheehy, Menopause, 60.

21 Sheehy, Menopause, xix.

22 Viz poznámka 5 s citací v plném znění.

23 James Loder, The Transforming Moment, 2. vydání (Colorado Springs: Helmers & Hovard, 1989).

24 Loder, The Transforming Moment, 90.

25 Sue Monk Kidd, When the Heart Waits: Spiritual Direction for Life’s Sacred Questions (New York: HarperOne, 1990), 83.

1

PUBERTA
A VZTAHOVÉ JÁ

LIDÉ, KTEŘÍ ŽIJÍ NA POBŘEŽÍ MOŘE, vědí, že vše se neustále mění. Přílivy a odlivy pomalu pozměňují krajinu. Čas od času přicházejí zuřivé bouře, které přinášejí sílu dramaticky měnící pobřeží. Vlny a větry jedné bouře přinášejí ve velkém množství písek, pokryjí domy a zaplní ulice. Jiná bouře pobřeží omyje a odkryje předměty ukryté před lety.

Stejně jako moře se život skládá z rytmických přílivů a odlivů. Den za dnem, týden za týdnem, měsíc za měsícem rosteme a měníme se, i když to trvá dlouho. Stěží si těchto změn všimneme. Po několika letech se divíme: Kam se ten čas poděl? Nevzpomínám si, že bych stárla.

Pak jsou zde jiné zkušenosti. Někdy jim říkáme krize. Tyto zkušenosti mají sílu vše narušit a dramaticky změnit. Krize jsou bouřlivá období v životě: rozvod, smrt milovaného člena rodiny, ztráta zaměstnání, zdravotní potíže. Pokoušejí naši schopnost vytrvat a požadují od nás radikální dohody. Po krizi se nikdy nemůžeme vrátit k tomu, jak to bylo dříve.

Nikdo nemá rád krize, ale ty jsou často nezbytné k růstu. Transformujeme se skrze ně. Vlastně je rozkol vestavěn do naší DNA. Tyto „ztělesněné krize“ přicházejí náhle a naruší náš normální způsob bytí ve světě. Když dětem rostou zuby, prožívají, že právě ta stejná část těla, která jim dává tolik potěšení, ústa, se proti nim obracejí. Odpovídají na to pláčem a hledají někoho, kdo by je zbavil bolesti. Bolest však oznamuje, že zuby se prořezávají dásněmi. Tyto zuby otevírají novou cestu k dosažení nového milníku – jedení pevného jídla.

Puberta je jednou z těchto DNA zakódovaných krizí. Zkraje puberty hluboko v prohlubních mozku začíná docházet k hormonálním změnám. Mladá dívka si těchto změn zprvu stěží povšimne, ale zanedlouho její tělo zaplaví hormonální změny. Všimne si toho. Každý si toho všimne. Před pubertou byla dítě. Po pubertě je to mladá žena. Před pubertou neměla menstruační cyklus. Nyní má mladá žena periodu každý měsíc. Před pubertou měla plochý hrudník. Po pubertě má zvětšená prsa.

Často však nevidíme, jak puberta promění psychiku mladé ženy. Před pubertou myslela a jednala určitým způsobem. Po pubertě se vědomí já a způsob vztahování se k lidem dramaticky změnily. Mozkové/hormonální změny puberty změnily celé bytí mladé ženy. I kdyby sebe víc chtěla, mladá žena se do dětství nikdy nevrátí.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Sedm darů menopauzy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.