Frigiel a Fluffy
Dobrodruzi z Minecraftu
Hon za pokladem

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.albatrosmedia.cz

Frigiel - Ange

Název knihy – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Published in the French language originally under the title:

Frigiel et Fluffy : Les origines – La chasse au trésor (tome 1)

© 2018, Slalom, an imprint of Édi8, Paris, France.

« Minecraft » is a Notch Development AB registered trademark

This book is a work of fiction and not an official Minecraft product, nor an approved by or associated to Mojang.

The other names, characters, places and plots are either imagined by the author, either used fictitiously.

Translation © Kateřina Marko, 2022

ISBN tištěné verze 978-80-251-5055-9

ISBN e-knihy 978-80-251-5065-8 (1. zveřejnění, 2022) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-251-5066-5 (1. zveřejnění, 2022) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-251-5064-1 (1. zveřejnění, 2022) (ePDF)

Postavy

Frigiel: 10letý vnuk Ernalda. Nikdy nepotkal své rodiče a neví, co se jim stalo. Žije ve vesnici Lanniel.

Fluffy: Frigielův pes.

Ernald: 60letý dědeček Frigiela. Muž s tajemnou minulostí, který je často mimo vesnici.

Hermeline: starší dáma, sousedka a ochranářka Frigiela.

Ophélia: 11letá nejlepší kamarádka Frigiela. Učenka architekta Bartholomého.

Xandre: 19letý bratr Ophélie.

Erikh: 13letý soupeř Frigiela.

Jenna: 10letá sestra Erikha.

Brogh: 11letý bratranec Erikha.

Mirka: 12letá kamarádka Ophélie, další učenka architekta Bartholomého.

Bartholomé: známý architekt, který žije ve vesnici.

Lludd Law: mystický bojovník, který se stal králem světa.

Askar Raug: mocný čaroděj a dvojče Lludda Lawa.

Kapitola 1

Kostka slunce zapadala nad Ardanským lesem, ze kterého se ozývalo znepokojující praskání. Bylo už docela pozdě, šest hodin večer, a Frigiel ztratil svého psa.

„Fluffy!“ volal na něj. „Fluffy!“

Žádné odpovědi se mu ale nedostalo, proto znepokojený Frigiel pokračoval dále lesem do čím dál větší tmy. Chlapec zrovna oslavil desáté narozeniny a byl v lese sám, což se moc nedoporučuje. Vyskytují se v něm totiž zombie, které se tu v noci rády potulují.

„Fluffy!“

Konečně se ozvalo radostné zaštěkání, a Frigiel tak přidal do kroku. Uf, jeho pes byl živý a zdravý blízko jedné stěny Ghastleventské hory, která je známá jeskyněmi plnými mobů. Frigiel se vydal z vesnice dál, než by měl. Bude mu trvat aspoň hodinu, než se vrátí zpátky.

„Fluffy, pohni sebou, odcházíme,“ nařídil svému čtyřnohému kamarádovi. „Nebo nás brzy sežerou zombie.“

Fluffy znovu zaštěkal. Chtěl mu snad odporovat? Ne, chtěl mu něco ukázat. Malbu na skalnaté stěně, na které se třpytila červená růže. Frigiel si promnul oči. Ta květina mu něco připomínala… Ale co to bylo?

Vypadala nově. Kdo ji mohl namalovat v této opuštěné části lesa? Jediná umělkyně, kterou Frigiel znal, byla jeho kamarádka Ophélia, tedy pokud se dá o jedenáctileté dívce říct, že je „umělkyně“… Ta by ovšem nikdy tak neriskovala, aby vážila tak dlouhou cestu až sem.

Frigiel si všiml, že v chybějícím bloku skály leží červené jablko, a říkal si, jak se tam mohlo dostat. Že by tam byla někde poblíž jabloň? To je dost zvláštní.

Fluffy zaštěkal a Frigiel se vrátil myšlenkami zpátky do reality.

„Do pytle! Zombie!“

Chytil psa do náruče a dal se do běhu.

Kapitola 2

„Musím se vrátit domů před západem slunce. Měl bych být v chráněné části vesnice, než zajde slunce!“ pomyslel si Frigiel, zatímco mu ostružiníky šlehaly do stehen.

Stíny větví stromů se pomalu prodlužovaly, jak se postupně stále více smrákalo… Frigielovi nechyběla představivost, už živě viděl, jak hranaté slunce zapadá za obzor, zombie se vynořují ze země a vrhají se na něj.

„Fluffy, jsem hlupák, že jsem šel tak daleko.“

„Haf!“ odpověděl pes víc než souhlasným štěknutím.

„Fluffy, jsem idiot!“

„Haf!“

„Fluffy, nemusíš se mnou souhlasit!“

„Haf!“

Konečně Frigiel vyběhl z okraje lesa. V padající tmě se objevovaly poklidné domy vesnice Lanniel, chráněné strážní věží. Už stačilo jenom přejít palouk U Šikmého stromu a byl by v bezpečí. Chlapec se bez dechu zastavil dřív, než dorazil do cíle.

„Už nemůžu,“ vydechl ztěžka. „Nemůžu dál, běž…“

Slunce zapadlo. Náhle se za ním ozvalo zvláštní zaškrábání. Vychrtlá ruka mu sáhla na rameno…

Frigiel se ani neotočil a vzal nohy na ramena. V náručí svíral svého psa. Hranici vesnice Lanniel překročil přesně v okamžiku, když se na ni snesla tma.

Kapitola 3

Je zachráněn.

Frigiel padl vyčerpaný na zem, ale smál se, protože mu spadl obrovský kámen ze srdce. Fluffy vrčel na přicházejícího Xandra, staršího bratra Ophélie. Měl ten večer hlídku na strážní věži a ponechal tam druhého kolegu, aby sám přivítal opozdilce.

„Ach jo, Frigieli, zahráváš si s ohněm. Dorazil jsi za minutu dvanáct!“ řekl se zamračeným výrazem.

„Omlouvám se, zašel jsem moc daleko.“

„To nebylo zrovna moc zodpovědné. Jsi příliš mladý, abys tak riskoval. Co by na to řekl tvůj dědeček?“ ujal se znovu řeči Xandre.

„Příště si dám pozor, slibuji,“ odpověděl Frigiel, aby se tomu tématu vyhnul.

Poděkoval Xandrovi a s těžkým srdcem odešel. Jeho dědeček tu pro něj moc nebyl, když ho zrovna potřeboval, příliš se svému vnukovi nevěnoval. Byl to ale dobrý a milující muž. Když Frigielovi rodiče zmizeli, vzal ho k sobě. Miloval ho, živil, vychovával, Frigiel měl ale někdy pocit, jako by Ernald nebyl duchem přítomen… Jako by myslel na něco jiného, jako by ho znepokojovala nějaká tajemství, která s ním nechtěl sdílet.

Tak jako tak už byl nejvyšší čas vrátit se domů. Vesnice osvětlená loučemi vypadala kouzelně. Cesty lemované kameny, krásné dřevěné domy, z nichž některé měly více poschodí, jasný rukopis slavného architekta Bartholomého.

Frigiel přešel jezero po malém mostě a vydal se nenápadnou uličkou k domovu, aby se vyhnul blížící se skupince dětí.

Kapitola 4

Těsně vedle.

„Hej, vnuku čaroděje,“ zakřičel nějaký hlas.

Frigiel se otočil a nepřekvapilo ho, že vidí své dva úhlavní nepřátele, Erikha a Brogha, opřené o zeď.

Erikhovi je dvanáct let, má vysokou a hubenou postavu, blonďaté vlasy a šedé oči. Jeho bratranec Brogh, malý, svalnatý brunet, i Erikh měli od začátku vůči Frigielovi averzi. Ten ale nikdy vlastně nepřišel na to proč.

Bezpochyby proto, že společně s Ernaldem pocházeli odjinud, že byl sirotek a že měl Ernald výstřední povahu.

Ze začátku se snažil Frigiel situaci vždy urovnat, nebylo to ale k ničemu. Erikh a jeho banda si z něj udělali obětního beránka. Frigiel většinou jejich provokace ignoroval. Ovšem tentokrát…

Že je jeho děda čaroděj?

„To určitě. Můj dědeček čarodějnictvím opovrhuje,“ pronesl Frigiel.

Erikh, šéf bandy, se o krok přiblížil k Frigielovi.

„Opovrhuje? Opovrhuje? Co to jako znamená? Jsou to snad nějaké čarodějnické řeči?“

Frigiel si ho změřil pohledem.

„Opovrhovat znamená, že je proti tomu. Promiň, Erikhu, nevěděl jsem, že je to pro tebe tak nepochopitelné.“

Jasně, byla to provokace, ale Frigiel už měl plné zuby toho zesměšňování, a navíc teď útočili na jeho dědečka. Erikh vrhl na Frigiela temný pohled a přistoupil k němu blíž.

Brogh ho následoval.

Fluffy začal vrčet. Frigiel se ani nepohnul.

„A pěst na tvém hranatém obličeji, jak složitě ti to zní?“

„Jen to zkus,“ odpověděl chlapec.

Erikh se na něj vrhl. Frigiel a jeho útočník se svalili na zem. Brogh se pokusil kopnout Frigiela do břicha, Fluffy se mu ale zakousl do nohy. Ten zaječel, spadl na zadek a zakřičel: „Ty hnusný psisko!“ Zvedl se a chtěl Fluffyho chytit, ten mu ale proklouzl mezi nohama a výsměšně zaštěkal. Erikh a Frigiel se pořád váleli na zemi (Erikh byl o dva roky starší, ti dva si ale jinak byli zcela rovni), když je najednou pevné ženské ruce zvedly za límec a oddělily od sebe.

„Erikhu, Frigieli, že se nestydíte,“ zakřičela na ně ta žena.

Byla starší, baculatá a obvykle se tvářila mile, ale teď jí oči plály vztekem.

Zatřásla s oběma z nich.

„Promiňte,“ zašeptal Frigiel.

„Ano, mrzí mě to, Hermeline,“ zablekotal Erikh.

Starší žena oba viníky pustila a propálila je pohledem.

Oba chlapci z ní byli trochu nervózní. I když byla velkorysá, měla svérázný smysl pro humor. Brogh se postavil na nohy a třel si bolavý zadek, zatímco Fluffy vítězně zaštěkal.

„Lanniel je kultivovaná vesnice, jasné?“ vynadala jim Hermeline. „Jsme komunita. Podporujeme se, pomáháme si, i když jeden druhého nemáme v lásce… Možná právě ještě víc, když se nemusíme.“

„Ano, Hermeline,“ zabreptali chlapci.

„Takže mě dobře poslouchejte. Pokud vás zase najdu, jak se perete jako prasozombie, které někdo polechtal na rypáku, osobně vám to pořádně vytmavím. A to teprve něco zažijete. Je vám to jasné? Broghu, tebe se to týká také.“

Všichni tři chlapci přikývli na souhlas, že Hermeline rozumí.

„Teď pojď se mnou, Frigieli,“ nařídila starší dáma a chlapec za ní bez odmlouvání klopýtal.

„Ach, ty dnešní děti…“ vydechla Hermeline, která si to velkými kroky směřovala domů. „Za mých mladých časů jsme byli hodnější. Nedělala jsem blbosti jako vy.“

Frigiel neodpověděl, ačkoliv byl přesvědčen, že se děti dříve také handrkovaly. Rozhodně nechtěl ještě víc rozčílit svou starou přítelkyni.

„Dobrá, dnes večeříš u mě, můj milý,“ oznámila mu. „Bude pštrosí ragú.“

„Ou, super,“ vyjádřil s nadšením Frigiel, který zrovna tohle jídlo zbožňoval a zároveň byl hladový. „Jen to musím říct dědečkovi…“

Hermeline se zastavila před velkým řetězem.

„Ach, no jistě,“ začala. „Původně jsem ti šla říct, že Ernald před chvílí odjel na služební cestu. Chtěl se s tebou rozloučit, ale nebyl jsi doma…“

„Aha,“ zamumlal Frigiel.

„Nenechal by tě samotného, kdyby to nebylo důležité,“ řekla mu trochu rozhozená Hermeline.

„Jasně,“ odpověděl chlapec, aniž by zvedl oči.

Kapitola 5

Ragú bylo výborné a atmosféra u Hermeline byla skvělá. Pozvala další hosty: starostu Lannielu, který s nimi probíral obranu vesnice, dále také starého Maraliho, který Frigielovi vyprávěl dávné legendy. Jako třeba o zlatém opuštěném dole, který byl zamořen modrými pavouky. Je to důl hluboko pod zemí Ghastleventské hory, který nikdo nikdy nenašel.

„Haroch Udatný tam odvážně bojoval…“ vyprávěl starý Marali. „Byl ale donucen před tolika stvořeními utéct a nechal za sebou medailon z obsidiánu, který tam leží dodnes.“

Frigiel, který poslouchal jen tak napůl, zdvořile zakýval hlavou.

„Medailon udatnosti, na kterém je vyrytý meč a dubový list,“ shrnul starý muž. „Ten, kdo ho na dně dolu najde, bude opravdový hrdina…“

Frigiel se usmál, aniž by tomu moc věřil. Legend o Lannielu už bylo řečeno mnoho: „Jednoho dne předchůdce starosty dokázal zkrotit takového moba, jakým je zombie koně!“, „Jednoho dne Haroch Udatný vyhnal endermana pouhým mrknutím oka!“, „Jednoho dne se všechny slepice starého Scara probudily se zombie miminem na zádech!“. Většina z těchto příběhů byla vymyšlená, děti z nich ale mívají husí kůži a rodiče zabaví na dlouhé zimní večery.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Frigiel a Fluffy - dobrodruzi z Minecraftu: hon za pokladem.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.