Přeložila:

DARINA POVOLNÁ

Elle Kennedy: Bouřlivá noc

Vydání první

Copyright © 2014 by Elle Kennedy

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2022 jako svou 2516. publikaci

Přeloženo z anglického originálu One Night of Trouble vydaného v roce 2015

Český překlad © 2022 Darina Povolná

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Daniela Čermáková

Ilustrace na přebalu © 2022 Martina Černá

Přebal a vazba © 2022 Martina Černá

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-1835-6 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-1836-3 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2022

Elle Kennedy

Bouřlivá noc

After Hours (3)

Toto je pro Angie.

Ang, jsi hodně zajímavá osůbka…

ale nedokázala bych bez tebe žít!

1. KAPITOLA

„Ahoj, fešáku, co kdybychom se sešli venku, až to tu budeš mít dodělané?“ zavrněla na něj vnadná blondýna, která se nakláněla přes bar. „A pak bychom se mohli dodělat navzájem…“

AJ Walsh nevěděl, jestli se má smát, nebo spíš plakat. Každý večer se mu stávalo, že ho někdo naprosto okatě balil, ale tahle výzva byla ještě nestydatější než většina ostatních, navíc ji doprovázelo svádivé mrkání silně namalovanými řasami a oplzlým olíznutím rtů.

„Promiň, kotě. Jsem polichocen, ale mám přítelkyni,“ oznámil té dobyvatelce.

„No a?“ opáčila bez mrknutí.

Zvedl obočí. „Takže nejsem volný.“

Blondýna znechuceně nakrčila nos. „Chudáku.“

Povýšeně odkráčela od barového pultu pryč spolu se svými natupírovanými vlasy, těsnými šaty a deseticentimetrovými jehlami, aniž by si cokoliv objednala.

Jakmile zmizela, AJ vyprsknul smíchem, který zadržoval v hrdle. Páni. Tak tohle byla novinka. Být nazván chudákem za to, že nechtěl podvést svou přítelkyni s naprosto očividně opilou holkou v nočním klubu? Jestli z něj tohle dělalo chudáka, tak teda nechtěl být tím, kdo boduje.

Na druhou stranu byl ale lhář, protože v tuhle chvíli přítelkyni rozhodně neměl. Ne, byl volný jako pták a nesnášel to, ovšem po třech letech za barem zjistil, že malá neškodná lež je tím nejlepším způsobem, jak se zbavit některých neodbytných žen.

Mrknul po dalších dvou barmanech a s potěšením sledoval, jak jim práce odsýpá, připravují drinky a povídají si se zákazníky. Henry a Sue byli jeho nejspolehlivější zaměstnanci a plánoval jejich směny záměrně vždy na pátek, kdy měli v klubu nejvíc rušno. Technicky vzato tu dnes večer ani nemusel být – jeho lidi všechno zvládali – měl však míchání nápojů prostě rád a těšilo ho poznávat jejich klientelu.

Když klub Hřích se svými dvěma nejlepšími kamarády otevřel, bylo celkem zřejmé, kdo se bude čím zabývat. Gage, ten nejdrsnější a nejimpulzivnější z nich tří, dostal na starost ochranku a dohlížel na tým vyhazovačů. Reed, jenž z nich byl nejvíc asociální, pracoval v kanceláři v horním patře a řešil obchodní záležitosti. AJ se jakožto „ten, co je rád s lidmi“ staral o bar a záležitosti obsluhy.

Tohle nastavení mu vyhovovalo a z Hříchu se od jeho otevření před třemi lety rychle stal jeden z nejpopulárnějších klubů v centru Bostonu. Dokonce vykázal zisk už v prvním roce provozu, na což byl AJ zatraceně hrdý.

Jedinou nevýhodou jeho práce byl nápor velice expresivních žádostí od žen, o které neměl žádný zájem, což byl celkem zajímavý paradox vzhledem k faktu, že mu bylo třicet a byl to chlap se zdravým libidem. Jiní muži by vraždili, aby mohli být na jeho místě, a AJ si toho byl plně vědom, ale nehodlal prostě využívat ženy, které se po něm vrhaly a byly obvykle podnapilé. Neměl z toho dobrý pocit.

Nikdy neměl sex na jednu noc, ovšem když už by do toho šel, tak se ženou, jež byla dostatečně při smyslech na to, aby věděla, co dělá.

Když se v jeho zorném poli objevila tmavovlasá hlava, AJ položil svou standardní otázku, aniž by na zákazníka pohlédl. „Co si dáte?“

Nepřišla žádná odpověď.

Po chvilce ticha zaměřil pozornost na ženu před sebou a zadrhnul se mu dech, když se ztratil v bezedných očích, které byly tak tmavě hnědé, až byly téměř černé. Zkoumal pohledem její jemné rysy, plné rudé rty a havraní vlasy po ramena, než zrakem sjel po její drobné postavě, jež byla celá v černém.

Měla na sobě tílko, takže její paže byly holé a on si nemohl nevšimnout jejího tetování – detailně vykresleného anděla na předloktí, shluk hvězd na pravém bicepsu a náramek z růží kolem levého zápěstí. Ta tetování byla překvapivě ženská a neskutečně sexy, až ho náhle popadla šílená chuť ji svléknout do naha a zjistit, jestli má pod přiléhavým topem a úzkými džíny ještě další.

Páni, bylo to už příšerně dlouho, kdy zakusil takový záchvat vášně. Neustále potkával atraktivní ženy, ale tahle drobná holka byla víc než jen atraktivní. Ta rajcovní kombinace křehké drsnosti mu postavila penis do pozoru a on změnil postoj, aby mu pult lépe zakrýval spodní část těla.

Když si uvědomil, že nepromluvila, zvedl hlas přes hlasitý taneční rytmus, který vibroval hlavním sálem. „Co to bude?“

Vytrhnul ji z jakéhosi zasnění, do něhož se ponořila, stále však vypadala zaskočeně. A taky trochu obezřetně, ale to se mu nejspíš jen zdálo.

„Tři margarity a colu,“ odpověděla po další dlouhé odmlce.

„Hned to bude.“ Bylo obtížné od ní odtrhnout pohled, nicméně přinutil se chovat profesionálně a přesunul se k opačnému konci pultu, aby jí připravil ty drinky.

Zatřásl šejkrem z nerezové oceli poněkud rázněji, než bylo nezbytné, a přemohla ho vlna nervozity. Krucinál. Chtěl s ní mluvit. Zjistit, jak se jmenuje.

Přesvědčit ji, aby s ním šla domů.

To byl ale zvrat. Většinu večerů trávil tím, že odmítal nabídky na sex, a z ničeho nic si ho představuje s totálně cizí ženskou?

Jeho kamarádi by byli v šoku, kdyby mu teď četli myšlenky. Gage a Reed ho vnímali jako slušňáka, prostě chlapa, co pro svoje rande drží dveře a nevyspí se s holkou, dokud se spolu nevídají určitou rozumně dlouhou dobu. Jako týpka, co nabídne ženám rameno k vyplakání a kupuje jim květiny při každé zatracené příležitosti.

Asi měli ale důvod si myslet, že AJ je ten nejmilejší týpek na zemi. Byl to obrázek, který se snažil většinu času udržovat, nálepka, o niž celý život usiloval.

Kristepane, kdyby jen lidi věděli. Kdyby věděli, jak tvrdě pracoval na tom, aby byl tím zdvořilým, spolehlivým mužem, o něhož se může každý opřít. Jak často musel bojovat s tím, aby potlačil ty divoké touhy, které se v něm tak často probouzely. A jak bylo frustrující hrát poslušně roli marnotratného syna, dobrého kamaráda a spolehlivého přítele.

Nicméně ne vždycky se mu to dařilo. Někdy prostě tu potřebu se na všechno vykašlat nešlo ignorovat. Musel se nějak uvolnit a dřív mu k tomu účelu sloužilo zápasení. Slyšel, že lidé často používají sex nebo násilí jako ventil a aby se cítili naživu, a nemohl popřít, že když býval MMA bojovník, rozhodně to tišilo jeho temnější a divočejší stránku, kterou před světem obvykle skrýval. Na druhou stranu, sex mu stejnou službu neposkytoval. Byl pro něj vždycky intimnější, spojený s láskou, vztahy a všemi těmi emocionálními záležitostmi.

Z nějakého zvláštního důvodu v něm ale ta žena s havraními vlasy spustila jeho tělesná, bezuzdná nutkání. Protože najednou se mu představa, že by si vzal domů někoho naprosto neznámého, velice, velice zamlouvala…

„Hodláš to té zákaznici i donést? Nebo na ni budeš jen zírat?“

Trhnul hlavou, jakmile uslyšel, jak si ho Sue dobírá. Odmítl věnovat pozornost svému roztouženému rozkroku, a když pohlédl na pult, uvědomil si, že drinky, které namíchal, čekají na baru, aby je odnesl.

„No jo, už jdu na to. Jen jsem byl chvilku mimo.“ Nasadil úsměv a odnášel nápoje směrem k čekající ženě – která ho pozorovala. Tedy spíš na něj upřeně zírala, plné rty měla stažené a lehce se mračila.

Zaplavil ho neklid, ale snažil se to ignorovat. „Tři margarity a jedna cola,“ oznámil.

Zdvořile se na něj usmála. Opravdu velmi zdvořile… Tak moc, že to bylo očividně vynucené a jeho ostražitost se ještě zvýšila.

„Díky,“ pronesla upjatě. „Kolik dlužím?“

„Osmnáct babek.“

Sledoval ji, když zalovila v kabelce pro svou peněženku. Řeč těla měla stejně napruženou jako hlas, což byl jasný signál, že ji něco rozzlobilo.

„Tady. Drobné si nech.“ Položila na bar dvacetidolarovku, zvedla hlavu a všimla si, jak na ni zírá. „Co je?“ ozvala se podrážděně.

„Jsi v pohodě? Vypadáš trochu naštvaně.“ Zúžil oči, protože ho něco napadlo. „Máš s někým potíže? Dneska je to tu divočejší než obvykle – stačí říct a pošlu svého vyhazovače na kohokoliv, kdo tě otravuje.“

Jeho zájem však nevyvolal žádnou vděčnost, naopak ještě víc nepřátelský postoj. „Jsem v pohodě, kámo. A pro tvoji informaci – kdyby mě někdo obtěžoval, poradím si s ním sama.“

Zkoumavě si prohlížel její drobnou postavu, měla ani ne sto šedesát centimetrů, a rty se mu zkroutily do úsměvu. „Aha. Tak to jo, andílku.“

„Možná jsem malá, ale věř mi, že umím slušně nakopat zadek,“ odsekla.

Vzala dvě margarity a vydala se prudce k odchodu.

AJ promluvil, ještě než stihla zmizet. „Řekl jsem něco nevhodného?“

Pořád vypadala dost otráveně. „Ne. Díky za pití. Za chvíli se vrátím pro ty zbylé dva drinky. Ať si s nimi nikdo nehraje, jo?“

Tentokrát stihla udělat tři kroky, než ji zastavil. A neudělal to slovy, ale obešel bar a došel k ní.

Pootevřela ústa a naklonila hlavu, když k němu zvedla pohled. „Co to děláš?“

Místo odpovědi jen krátce křikl směrem k pultu. „Hej! Henry, udělám si přestávku.“ Vzal dvě sklenice, co na baru zůstaly.

„Ale vážně, co to provádíš?“ dožadovala se odpovědi.

„Nesu ty drinky k tvému stolu. A…“

Hudba musela přehlušit jeho slova, protože se naklonila blíž. „Cože?“ vykřikla.

Pocítil závrať, když mu chřípí zaplavila její omamná vůně. Bože, voněla tak skvěle. Jako růže v plném rozkvětu, se stopou levandule a náznakem něčeho zcela ženského.

Pevným hlasem zopakoval, co pronesl předtím. „A potom hodlám zjistit, čím jsem tě tak naštval.“

„Pro boha svatýho. Tady nejsme v seriálu Na zdraví – nehodlám si vylejvat srdíčko barmanovi, jasný? Vrať se ke svojí práci. Umím si odnést pití sama.“

Přešel její popuzenou odpověď bez povšimnutí. „Kde sedíš?“

Neradostně si povzdechla, ale nehodlal couvnout. Původně s ní chtěl flirtovat, jenže to šlo teď dočasně stranou. Právě teď ho víc zajímalo, co provedl, že se na něj tou svojí sexy pusou tak mračí. Vůbec nepochyboval o tom, že to bylo čistě osobní – způsob, jakým se kabonila, mu jasně ukázal, že se zlobila na něj.

Beze slova vyrazila opačným směrem a prodírala se davem lidí, kteří byli v klubu nacpaní jako sardinky. AJ se jí držel v patách a vdechoval její úžasnou vůni. Jak je to možné, že v místnosti prostoupené parfémy, kolínskou a potem vdechoval jenom ji?

Dorazili k jednomu z vysokých stolů lemujících zadní zeď, a jakmile položili drinky, zamračená holka rychle zvedla ke rtům colu a potáhla si prudce z brčka, zatímco se vyhýbala jeho pohledu.

AJ ji zamyšleně sledoval, jak pije. „Takže ta cola byla pro tebe. To jsem nečekal.“

Zdolala polovinu sklenice, než mu stručně odpověděla: „Zajišťuju odvoz.“ Potom ho naprosto ignorovala, otočila se k tanečnímu parketu a zamávala na někoho, koho nemohl vidět. Zagestikulovala k margaritám, potom udělala rukou gesto, že kouří cigaretu, a ukázala k bočnímu východu.

AJ zahlédl štíhlou blondýnu, která se vynořila od parketu, aby se postarala o drinky, ale ve chvíli, kdy otočil hlavu, se žena po jeho boku pokusila zmizet.

„Díky, žes přinesl to pití. Užij si večer,“ pronesla spěšně.

Vyrazila pryč, ale AJ byl stejně rychlý a snadno ji dohonil. „Kampak utíkáš?“

„Potřebuju na vzduch. Je tu horko.“

Fajn, teď už se vážně dostával do kategorie stalkerů, ale přesto si nedokázal pomoct, aby ji nenásledoval k východu a ven ze dveří.

V uličce mezi Hříchem a přilehlou budovou je přivítalo ticho, které jen občas přerušilo zatroubení auta nebo zaskřípění pneumatik ze silnice za nimi. Ucítil na holých pažích chladný jarní vzduch, ale nevadilo mu to. Na to se až moc soustředil na tu zpruzenou tvář, kterou ozařovalo osvětlení nad dveřmi.

„Ty jsi pořád tady,“ prohlásila suše.

„Jo.“ Naklonil hlavu. „A ty zase lžeš, jako když tiskne, co?“

Ty hypnotizující tmavé oči se zúžily. „Co tím sakra myslíš?“

„Právě jsi kamarádce ukazovala, že si jdeš ven zakouřit.“ Pokrčil rameny. „Ale nezapálila sis. A pověděla jsi mi, že já jsem neudělal nic, co by tě naštvalo, ovšem očividně ano…“ Znovu trhnul ramenem. „Všechno lži.“

Rozhostilo se ticho.

A potom vybuchla.

„Předstírala jsem, že jdu na cigáro, abych svojí kamarádce nemusela vysvětlovat, že se snažím zbavit vlezlýho barmana, co mě nenechá na pokoji! Chlape, co tady vůbec děláš? Naháníš takhle každou holku, co si od tebe objedná pití? Možná bych měla jednoho tvého vyhazovače poslat na tebe.“

Povzdechl si. „Řekni mi, čím jsem tě tak vytočil, andílku, a půjdu si po svých.“

„Mohl bys mi tak přestat říkat?“ zavrčela.

„Jak – andílku? Proč bych to dělal, když se to k tobě tak hodí?“

Přiblížil ruku k tetování na jejím předloktí a zastavil prsty ve vzduchu. Neměl v plánu se jí dotknout, ale ty tmavé oči, jež ho tak fascinovaly, vypadaly náhle zasněně a ona se potom váhavě naklonila k jeho nataženým konečkům prstů.

Když jí zlehka přejel po tetování, rozechvěle vydechla a AJovi okamžitě znovu zacukalo v rozkroku. Dotýkal se roztažených křídel éterické postavy vetknuté do její kůže a poté přejížděl po andělových jemných šatech až ke spleti kroucených úponků u jeho nohou.

Bože, její kůže byla na dotek tak horká. A sametově hebká. Také mu neuniklo tepání jejího pulzu ve spodní části jejího štíhlého krku, ani to, jak se jí zvedala malá prsa, když se zhluboka nadechovala.

Ale ano. Líbilo se jí, když měl dlaň na její pokožce. Stejně jako se to líbilo jemu.

AJ se opět trochu posunul a modlil se, aby mu nesklouzla pohledem dolů. Vyboulenina, co se mu dmula proti zipu, se nedala skrýt. Kalhoty mu najednou připadaly příšerně těsné a z tělesné reakce na tuhle ženu se mu motala hlava. Obvykle se ovládal lépe, ale krucinál, jak měl ovládnout erekci, co mu lezla z kalhot?

Nebo neúprosnou touhu tu ženu celou zlíbat?

„Ty si mě vážně nepamatuješ?“ vyhrkla.

Zkameněl. „My se známe?“

2. KAPITOLA

Ech. Proč jsou chlapi tak tupí?

Brett Conlonová zírala do těch živoucích zelených očí zlatého chlapce z Hawthornské střední a přemýšlela, proč se vůbec obtěžovala mu říkat pravdu. Měla prostě jen předstírat, že ho nezná. Alespoň by si ušetřila ten trapný moment, že ji nepoznal.

Jistě, nebyl přece žádný důvod, aby si hvězda fotbalového týmu z její střední a pan Populární v jedné osobě pamatoval praštěnou holku, která šla z průšvihu do průšvihu a byla o tři roky níž. Sice se taky kamarádila se staršími, ale ona a AJ Walsh se rozhodně nepohybovali mezi stejnou sortou lidí. Přátelil se s namachrovanými týpky, co tvořily ve škole skupinu těch oblíbených, kam samozřejmě patřily snobské roztleskávačky. Jinými slovy s děvenkami, co bez výčitek šikanovaly holky jako Brett.

Když předtím nakráčela do baru a uviděla AJe, naskočily jí všechny ty hnusné komentáře, jež musela přetrpět, a okamžitě v ní odstartovaly vlnu nepřátelství. Nejspíš se chovala hruběji, než měla, vzhledem k tomu, že AJ se proti ní se svými kamarádkami roztleskávačkami nikdy nespolčil. Ale i tak u toho byl, a když ho zahlédla za tím pultem, bezděčně sevřela ruce v pěst, protože ji ovládl dávný vztek a rozpaky.

„No tak, přece nemůžeš tohle vypálit a nijak to nevysvětlit,“ řekl tiše a pozorně si prohlížel její tvář, jako by se snažil si ji vybavit.

Brett na něj zpříma pohlédla. „Chodili jsme spolu na stejnou střední.“

Svraštil čelo. „To není možné. Kdyby jo, rozhodně bych si tě pamatoval.“

„Proč? Kvůli tetováním?“ Mávla k nim rukou. „Tehdy jsem je ještě neměla.“

„Kvůli nim ne.“ Výraz mu potemněl. „Kvůli tvým očím. Jsou tak tmavé, až jsou skoro černé. Tak sexy oči bych nikdy nezapomněl.“

Proboha, on s ní flirtoval.

AJ Walsh s ní flirtoval.

Najednou ji popadl pocit, že by měla běžet na toalety a zkontrolovat, že vypadá dobře. Že nemá rozcuchané vlasy nebo rozmazanou řasenku. Bylo to vážně smutné, jak jeden takový záblesk minulosti může člověka změnit zase v tu koktající, nejistou puberťačku.

Anebo to, že jedna lichotivá poznámka od týpka, co jí na střední škole nikdy nevěnoval ani pohled, způsobila, že ta teenagerka v ní začala dělat radostné hvězdy jako ty roztleskávačky, se kterými se AJ tahal.

Naštěstí do toho vstoupila její starší verze a nakopla puberťáckou Brett do holeně, než ze sebe mohla udělat totální blbku.

„No tak moje oči se nezměnily a věř mi, chodili jsme na stejnou školu. AJi,“ dodala významně.

„Do stejného ročníku?“ nedal se.

Málem zalhala, jen aby se cítil špatně z toho, že neví, kdo je, ale nebyla zase taková potvora. „Byla jsem o tři roky níž,“ přiznala.

Zatvářil se triumfálně. „Ha. Vidíš? Rozhodně bych si tě pamatoval, kdybys se mnou chodila do třídy.“ Pokrčil rameny. „S mladšími jsem se nikdy nedružil.“

„Na to jsi byl až moc hustej, co?“

„Tak nějak.“

Hodil po ní škádlivý úsměv, z něhož jí poskočilo srdce, a když udělal drobný krok blíž, překvapilo ji, jak je velký. Páni. Byl mnohem větší, než si vybavovala. Vždycky byl vysoký, ale teď navíc i svalnatý.

Když se nad ní tyčil jeho široký, vyrýsovaný hrudník, nedokázala si pomoct, aby mu nezírala na paže. Hladké, vypracované bicepsy vybíhaly z rukávů jeho přiléhavého černého trička a jeho hrudník byl tak nádherně pevný, že mohla pod látkou vidět jednotlivé linie svalů.

Momentálně byla tak omámená, že na něj byla schopná jen zírat.

Kruci. Nemohla dost dobře setrvávat ve špatných vzpomínkách, když se na ni takhle smál, a především také proto, že AJův jediný zločin na střední bylo, že byl až příliš populární.

„Takže dozvím se někdy tvoje jméno, nebo mi to hodláš zatajit jako trest za to, že jsem nevěděl, kdo jsi?“ vyzvídal a chlapecký úsměv měl ještě širší.

„Jsem Brett.“

„Brett… To obvykle nebývá dívčí jméno.“

Povzdechla si. „Máma byla posedlá Hemingwayem. Pojmenovala mě po ženské postavě v jedné z jeho knih.“

„I slunce vychází,“ prohlásil a pokýval hlavou. „Tu knížku miluju.“

Nepřekvapilo ji, že věděl přesně, o jaké knize mluvila. To byla další věc, kterou si o něm pamatovala – nebyl to žádný hlupák. To ne, AJ Walsh představoval kompletní balení. Chytrý, vtipný, úžasný a ještě k tomu sportovec. Jen byla fakt škoda, že neměl lepší vkus na kamarády.

„Pověz mi,“ pokračoval zamyšleně. „Jaký děsivý zločin jsem tenkrát spáchal, že jsi z toho celá nabručená?“

„Nic. Neudělal jsi nic.“ Zaváhala. „Nicméně někteří tví kamarádi se ke mně nechovali zrovna pěkně.“

„Aha. Nech mě hádat – ty roztleskávačky.“

Suše se pousmála. „Trefa.“

„Kdo tě mučil? Tamara? Edie? Tyhle dvě se specializovaly na všechny sviňárny, co se děly.“

„Dvojitá trefa. Ty dvě mi nějakou dobu dělaly ze života peklo.“

„To mě mrzí.“

Zněl tak upřímně, až pocítila osten viny, že na něj byla předtím tak protivná.

„Pokud mám být upřímný, nevěnoval jsem tomu, co holky prováděly, zrovna moc pozornosti,“ přiznal. „Soustředil jsem se hlavně na fotbal.“

„Pamatuju si.“ Odmlčela se. „Stal se z tebe někdy profesionál?“

„Ano i ne.“ Než se mohla o tu záhadnou odpověď dál zajímat, změnil téma. „A co tě sem dnes večer přivádí? Přišla jsi s přáteli?“ Rychle si vlastní otázku zodpověděl. „Počkej, jasně že jo. Vždyť sis objednávala margarity.“

A ani jedna nebyla pro ni.

Což byla fakt ironie, protože Brett si nedokázala vybavit, kdy naposledy šla do klubu, aniž by neměla v úmyslu se tam totálně zřídit.

Ale to byla ta stará Brett. Divoká Brett, co byla pro každou špatnost a která tančila v baru na stole až do rána.

Ta nová a vylepšená Brett se už do podobných záležitostí nepouštěla a pravda byla, že na sebe za to byla pyšná. Jenže pýcha se mísila s hanbou, která ji vnitřně svírala, když si vybavila konverzaci, již vedla minulý měsíc se svým bratrem Mikem.

Tehdy, když se jí napřímo zeptal, jestli je alkoholička.

Mohla mu upřímně odpovědět, že ne, ale taky nemohla popřít, že v minulosti nedělala zrovna nejlepší rozhodnutí. Ano, věděla, kdy přestat, a zvládla by týdny, měsíce, dokonce i roky bez kapky alkoholu. Jejím problémem nebylo, že by se opíjela, ale rozhodnutí, která činila, zatímco byla opilá.

Jako například tahat se s těmi nejděsnějšími chlapy – ehm, s Troyem – nebo zůstávat dlouho vzhůru a prošvihnout další ráno práci. Nebo taky neplatit včas účty, protože neustále flámovala a nepamatovala si, kdy jsou splatné.

Teď, když ji otec s bratry monitorovali jako bachaři, nemohla si už podobný druh chyb dovolit. Bylo jí dvacet šest a nebyla žádné hloupé děcko nebo lehkomyslná puberťačka ani sebedestruktivní mladá žena. Bylo načase dospět. Před šesti měsíci slíbila sobě i své rodině, že začne dělat rozumná rozhodnutí.

„Moje kamarádka má narozeniny,“ odpověděla AJovi. „Přišly jsme slavit.“

Při pomyšlení na Jamie ji zaplavil pocit viny. Při jejím pokusu vymanit se ze špatného vlivu neměla jinou možnost než se držet dál od těch destruktivnějších lidí v jejím životě, a Jamie a ostatní dívky bohužel spadaly právě do této kategorie.

Aby toho nebylo málo, její kamarádky ji v jejím novém a vylepšeném životním stylu rozhodně nepodporovaly. Od chvíle, kdy dorazily do Hříchu, ji holky pokoušely, aby se opila s nimi, což ji nejen zklamalo, ale i skličovalo. Kdyby to bylo naopak, rozhodně by svoje kamarádky naschvál nepokoušela. Bez okolků by podporovala jejich rozhodnutí a bylo jí smutno z toho, že ony pro ni nedokázaly udělat to samé.

„Myslím ale, že to brzy odpískám,“ dodala.

„Já myslel, že zajišťuješ odvoz,“ zamračil se AJ.

Další lež, kterou mu pověděla, v ní probudila opět příval viny. „No vlastně ne. Holky plánují, že tu budou do zavíračky a pak si vezmou taxíka. Já chtěla jít kolem půlnoci. Nevíš, kolik je?“

AJ ze zadní kapsy vytáhl telefon a pohlédl na obrazovku. „Jedenáct padesát osm. Vypadá to, že se proměníš v dýni. Jsi tu autem?“

Zavrtěla hlavou. „Zavolám si taxi.“

„Nebo…“ V očích se mu lišácky zablýsklo.

Brett vyschlo v krku. „Nebo?“

„Nebo tě můžu hodit domů.“

O-ou.

Pořádně velké o-ou.

To sexuální napětí, jež se mezi nimi předtím vznášelo, se vrátilo v plné síle a horce se jí roztančilo po holých pažích. Vzduch byl chladný a ona si nechala kabát uvnitř, ale nebyla jí zima. To ani omylem.

Věděla naprosto přesně, co by se stalo, kdyby nechala AJe, aby ji zavezl domů. Možná měla dost vůle, co se týče alkoholu, ale ohledně tohoto muže? S jeho pískově blond vlasy, ostře řezanými rysy a jiskřivýma zelenýma očima? A s tím neskutečným tělem? A když k tomu přidala fakt, že půl roku neměla sex?

Nějaká síla vůle? Tak to těžko.

„Tak co říkáš, Brett? Chceš svézt?“ Nedalo se nevšimnout si, jak jeho hlas zdrsněl při slově svézt.

Panebože. Panebože, panebože, panebože.

Tohle nebyl ten AJ Walsh, jehož si pamatovala. Tehdy se zdál být gentleman.

Právě teď na něm ale nebylo gentlemanského vůbec nic. Pohled mu žhnul a z jeho těla vyzařoval čirý sex appeal.

Kdyby ji dovezl domů, věděla, že by to neskončilo tím, že by vstoupila do svého bytu sama.

Ovšem stejně se potřebovala ujistit, že si výraz jeho tváře nevysvětluje špatně.

„Na co se mě opravdu ptáš?“ zeptala se na rovinu.

„Ptám se, jestli tě můžu vzít domů a vyšukat ti mozek z hlavy.“

Stehna se jí sevřela tak silně, že málem přepadla. Fajn, no dobře, to rozhodně nedávalo žádný prostor pro interpretaci.

„Podle tvojí reakce bych řekl, že ti to zní dobře.“ V hlase se mu ozývalo něco domýšlivě mužného.

Zato ten její zněl rozpačitě pisklavě a zhruba tak chabě, jako byl její pokus předstírat nechápavost. „Jaké reakce?“

Hodil po ní vědoucí úsměv. „Copak ty si myslíš, že nepoznám, když ženu přitahuju?“

Ne, tohle vážně nebyl AJ, jehož si pamatovala. Ten zlatý chlapec byl pryč a nahradilo ho pudové stvoření, jež oplývalo syrovou sexuální energií. Jiskření kolem působilo, že málem vzplanula.

„T-ty…,“ ztěžka polkla. „Nevypadáš jako typ muže, co tohle dělá. Vyspat se s někým, koho zrovna potkáš…“

„Proč mají ženy vždycky potřebu posuzovat, jaký jsem typ muže?“

„A pletu se?“ opáčila.

Po chvíli se rozpačitě usmál. „Fajn. Mockrát jsem sex na jednu noc neprovozoval. Ale…“ Oči mu zahořely. „Mám pocit, že kdybych s tebou dneska večer nešel domů, byla by to největší chyba mého života.“

Neměla čas vstřebat jeho odpověď, protože se jí náhle dotýkal.

Dobrý bože. Vzduch kolem se skoro vznítil, když ji mozolnatými konečky prstů hladil po zápěstí a přejížděl po růžích vytetovaných na její kůži.

„Nech mě tě vzít domů, Brett,“ řekl drsně. „Nech mě ukázat ti, kdo jsem.“

Vzduch se jí zasekl v plicích, když přizval do hry i druhou ruku. Mapoval linku její čelisti, než sjel dlaní za její krk a posunul ji výš, aby jí mohl prsty projet vlasy.

Jeho dotek byl magický. Jemný, něžný a – anebo ne, přehodnotila to, když ji prudce zatáhl. Naklonil jí hlavu ke straně, aby odhalil její hrdlo, a jeho kořenitá, mužná vůně jí oblouznila smysly, jakmile sklopil hlavu a horkými rty se dotkl její ještě rozžhavenější pokožky.

Brett zalapala po dechu, když ucítila, jak jí oždibuje krk zuby. „Já vím, kdo jsi,“ vykoktala. „Nebo jsem si aspoň myslela, že to vím.“

Temně se zasmál a ovanul jí dechem kůži. „Jsem si celkem jistý, že to sis myslela špatně.“ S otevřenými ústy ji políbil rovnou pod ucho.

Zasténala.

„Kristepane, zatraceně skvěle voníš.“ AJ si otíral tvář o stranu jejího hrdla a strništěm ji škrábal po přecitlivělé pokožce.

Pořád ji ještě nepolíbil na ústa a rty se jí chvěly očekáváním. Když ji pustil a udělal krok dozadu, zklamaně vydechla.

„Parkuju vzadu,“ pronesl zastřeně. „Co kdyby ses rozloučila s kamarádkami a potkali jsme se na parkovišti?“

Bože, měla by říct ne.

Místo toho z ní ale vypadlo: „Ty se nemusíš vrátit do práce?“

Usmál se. „Jsem spoluvlastník. Můžu si vzít volno, kdy se mi zachce.“

Odhalení, že ten klub vlastní, ji v podstatě minulo. Příliš se soustředila na tvar jeho rtů a uchvátil ji svůdný úsměv, jenž jí znovu vyslal vlnu touhy doprostřed těla.

„Takže co říkáš?“ protáhl, když mlčela až příliš dlouho.

Řekni ne.

Zbláznila ses? Řekni ano!

Její mozek a její libido v ní sváděly bitvu a ona se snažila udělat si v tom nějaký pořádek. Opravdu by měla říct ne. Měla by teď už dělat rozumná rozhodnutí – a jedna noc s chlápkem, kterého znala ze střední školy, to prostě rozumné nebylo. Bylo to lehkomyslné.

Jenže… krucinál, byl tak dokonalý, že nedokázala ani odvrátit zrak. A tělo ji pořád šimralo z jeho zkušených doteků, horkých rtů na krku a z jeho omamné vůně.

Nadechla se. „Ano.“

Naklonil hlavu. „Ano?“

„Ano, chtěla bych, abys mě vzal domů.“

Tak. Řekla to. Už není cesty zpátky.

Po cestě rozumných rozhodnutí bude kráčet od zítra. Dnes si dá odbočku.

Teď si vybrala lehkomyslnost.

3. KAPITOLA

Cesta domů byla prošpikovaná nahodilou konverzací, což jen zdůraznilo onu potíž s nahodilými rozhodnutími – málokdy totiž zůstala nahodilá, alespoň ne tehdy, když po nabídce sexu nenásledoval okamžitě sex samotný. Jenže vzhledem k tomu, že žádný sex nebude, dokud nedojedou k Brett do bytu, neměla jinou možnost než vést jakousi konverzaci s mužem, jehož by nejraději na místě ojela.

„Na dalších světlech zatoč doleva,“ navigovala AJe, který seděl za volantem svého černého jeepu.

Čelo se mu lehce krabatilo, protože cítil, že je Brett nervózní, a měl pravdu. V té chvíli se jí potily dlaně a srdce jí bušilo tak nahlas, že neslyšela nic jiného.

Ne že by ji nepřitahoval. Protože přitahoval. Tak moc, že měla kalhotky úplně promočené. Ale… byl to přece AJ Walsh. Všechny holky na střední o něm snily, čmáraly si jeho jméno do sešitu a modlily se, aby jim na chodbě řekl ahoj. Brett sice byla tehdy vyvrhel, ovšem vůči AJovu kouzlu imunní nebyla. Fantazírovala o něm úplně stejně jako kterákoliv jiná holka a jedna její část stále nemohla uvěřit, že ty dávné holčičí fantazie se stanou realitou.

„Jsi v pohodě?“

Jeho hluboký hlas se jí naboural do myšlenek. Začervenala se, pohlédla na něj a přikývla. „Je mi fajn. Ty?“

„Taky, andílku.“

Andílku.

Bože, teď když jí tak začal říkat, vůbec to nevypadalo, že by s tím chtěl přestat, a pokaždé, když to slovo vyřkl, cítila chvění po celém těle.

Měla ruce položené na stehnech a diskrétně si otírala vlhké dlaně do předku džín. Z repráků v autě se linula hudba tak tiše, že byla sotva slyšet, ale svraštila obočí, když tu píseň poznala.

„To je rádio?“ zajímala se.

„Ne, to je z mého iPodu. Proč?“

„Ty posloucháš Concrete Blonde?“

„Poslouchám spoustu věcí.“ Povytáhl obočí, když zahlédl její výraz. „Proč vypadáš tak překvapeně?“

„Já nevím… Prostě mi to nepřijde jako něco, co posloucháš.“

„A opět si děláš závěry. Tak mi pověz, co bys čekala, že budu poslouchat?“

Na chvíli se zamyslela. „Johna Mayera?“

Rozesmál se. „Ne, nejsem zrovna jeho fanoušek.“

„Taylor Swiftovou?“ pokračovala.

To z něj vyloudilo rozpačitý výraz. „Nebudu lhát. Myslím, že tam mám jednu nebo dvě její písničky.“

Brett si povzdechla. „Nebuď na sebe tak tvrdý. Všichni máme nějaká ta temná tajemství. To moje je Miley Cyrus. Když uklízím, nahazuju ‚Party in the USA‘.“

Píseň skončila a přehrávač přešel na tlumené zvuky hip-hopu, což jí prozradilo, že AJ si opravdu nedělal legraci. Očividně měl v hudbě skutečně eklektický vkus.

Oba znovu zmlkli, a když se blížili k jejímu bytu, Brett začala být opět nervózní. AJ sice mohl tvrdit, že je v pohodě s tím, že si jednu noc užijí, ale zrovna moc mu to nevěřila. Nezáleželo na tom, jak moc bez okolků v klubu mluvil, pořád v něm prostě viděla toho slušňáka. Jeho krátce, perfektně zastřižené vlasy, dokonale padnoucí kalhoty a tričko vyvolávaly dojem absolventa prestižní školy – a z její zkušenosti tihle muži rozhodně mívali zájem o vztah.

Jenže Brett vztah nehledala. Ten poslední byl zdravý zhruba asi tak podobně jako hluboce zamražená pizza politá čokoládou, a teď když už Troy nebyl součástí jejího života, začínala zpochybňovat svůj zvyk vrhat se do vztahu vždycky po hlavě. Pokaždé do toho vložila tolik ze svého srdce a duše do té míry, že ztratila pojem o zbytku světa.

Ale právě teď nemohla sto procent svého času věnovat muži, ne, když se toho nyní v podnikání tolik dělo. A pokud svého otce konečně přesvědčí, aby ji nechal salon vést, bude mít volného času ještě méně.

„Brett?“ Dojeli ke stopce a AJ se na ni s očekáváním podíval. „Kam teď?“

„Aha. Zatoč doprava. Touhle jednosměrkou je to zkratka přímo k mému bytu.“

O několik minut později, poté co našel místo k zaparkování před korejským obchodem se smíšeným zbožím, kam mu ukázala, se k ní otočil se skeptickým výrazem.

„Tady bydlíš?“

„Jo, AJi, bydlím v obchodě s potravinami,“ rozesmála se. „Spím vedle lahůdek a koupelnu mám u mraženého zboží.“

Rozpačitě se usmál. „To byla asi hloupá otázka.“

„No.“ Mávla rukou k zataženým oknům nad obchodem. „Bydlím nahoře.“

Zrychlil se jí tep, když vystoupili z auta a zamířili k úzkému vchodu vedle potemnělého obchodu. Ulice byla tichá a opuštěná, jako vždycky po desáté večer. Ticho v tomhle sousedství byla jedna z jejích nejoblíbenějších věcí. Nájem se v Allston Village pohyboval dost vysoko, ale Brett dostala skvělou cenu, protože její pronajímatelé ji zbožňovali. Kimovi vlastnili rodinnou večerku pod ní, a protože udělala levně tetování všem jejich šesti synům, pan a paní Kimovi jí s radostí pronajali svůj byt, zatímco oni se vydali na delší pobyt do Koreje. Měla teď roční podnájem, ale doufala, že ji tu nechají déle. Jejich nejstarší syn Daniel jí tuhle prozradil, že rodiče zvažují po svém návratu koupit dům, což by znamenalo, že by si mohla byt dál nechat pronajatý.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Bouřlivá noc.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.