Vydal: © Zachej.sk, 2019

Editor: © Juraj Pigula

Grafika: © Tomáš Kyška

Autori:

Ján Krupa

(Cesta svätého Augustína k obráteniu)

Vittorino Grossi

(Svätý Augustín a milosrdenstvo) – preklad: Ján Kulič

Juraj Pigula

(O milosrdenstve)

ISBN: 978-80-8211-015-2

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v akejkoľvek podobe alebo akýmkoľvek spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami alebo iným spôsobom) bez súhlasu vlastníka autorských práv.

Obsah

Cesta svätého Augustína k obráteniu

Zánik antického sveta

Prelom skrze kresťanstvo

Cirkevné učenie

Cesta do Cirkvi

Sv. Pavol a obrátenie k nasledovaniu Krista

Odovzdávanie diel sv. Augustína

Svätý Augustín a milosrdenstvo

Svätý rok milosrdenstva

Význam slova milosrdenstvo: bieda a srdce

Kresťanská výchova k milosrdenstvu

Milosrdenstvo v kresťanských spoločenstvách

Otče náš: modlitba milosrdenstva

Byť schopný milosrdenstva: kresťanská identita

Milosrdenstvo a liturgia

O milosrdenstve

Vzývanie Božieho milosrdenstva

Význam slova milosrdenstvo

Otcovo milosrdenstvo v Kristovi

Cirkev, nositeľka milosrdenstva

Sv. Peter a jeho skúsenosť milosrdenstva

Chvála Božieho milosrdenstva

Božie milosrdenstvo čaká

Odpustenie závisí od nás

Prosiť o odpustenie

Obrátenie je Božia milosť

Boh nás pozýva k pokániu

Boh nás hľadá ako pastier

Boj a vytrvalosť

Obrátenie prináša radosť

Zmena k lepšiemu

Byť milosrdní s nečestnými

Neplodná viera je bez milosrdenstva

Milosrdenstvo k sebe samému

Vedieť Bohu priniesť obetu

Kristus, stelesnenie milosrdenstva

Chudobní sú odkázaní na milosrdenstvo druhých

Milosrdenstvo prejavené jazykom

Páčiť sa Bohu je základ milosrdenstva

Úvod

Svätému Augustínovi sa zvyčajne prisudzuje mnoho charakteristík. Niektoré, ako napríklad „doktor milosti“, sú však človeku dneška, ktorý neštuduje teológiu, trochu neznáme. Keď som sa raz jedného zo svojich študentov pýtal, prečo svätého Augustína kresťanská tradícia nazýva doktorom milosti, odpovedal mi: „Pretože bol veľký hriešnik a obrátil sa.“ Nepamätám sa, či ten študent urobil skúšku, lebo otázku som dal kvôli tomu, aby sme rozprávali o Augustínovej náuke o milosti a o pelagiánskej polemike. Určite však vystihol niečo, čomu rozumie každý. Augustín bol hriešnikom, ktorý stretol Milosrdenstvo a obrátil sa.

Charakteristika, ktorá sa mi veľmi páči a je zrozumiteľná človeku dneška, znie „svätý Augustín ako žobrák milosrdenstva“. Takejto charakteristike svätého Augustína, veľkého hriešnika a láskou vášnivo zapáleného svätca, azda rozumieme lepšie. On zakúsil silu Božieho milosrdenstva na vlastnej koži a stal sa jeho neúnavným ohlasovateľom medzi ľudom či už v kázňach, alebo vo svojich nespočetných spisoch. Nikdy však nezabudol, že zostane po celý život „žobrákom Božieho milosrdenstva“, pretože sa každý deň modlí: „Odpusť nám naše viny“ (Mt 6,12).

Naša kniha Milosrdné srdce chce priblížiť duchovný odkaz svätého Augustína k téme milosrdenstva. Aká bola cesta svätého Augustína k milosrdenstvu, sa dočítate v prvej časti knihy. Ide o nezvyčajný životopis, kde sa opisuje kontext doby a kultúry rímskeho sveta, aby sme lepšie porozumeli samotnej osobe svätého Augustína a jeho obráteniu. V druhej časti knihy sa dlhoročný znalec myslenia a spisov biskupa z Hippo, P. Vittorino Grossi, zaoberá hlavnými témami o milosrdenstve, ktoré svätý Augustín vo svojej dlhoročnej pastoračnej praxi nastolil. Posledná časť knihy je výberom textov o milosrdenstve. Nádherné a konkrétne texty pomôžu každému lepšie a živo si predstaviť, ako svätý Augustín dokázal o milosrdenstve hovoriť a skutočne ho aj žiť. Verím, že sa stanú pre mnohých čitateľov silnou inšpiráciou pre každodenný život.

Juraj Pigula, augustinián

Edičná poznámka

Pri citovaní zo Žalmov používa sv. Augustín číslovanie podľa gréckeho prekladu Septuaginty (LXX). Jeho spôsob číslovania sme zachovali. Čitateľ nájde v katolíckych prekladoch Biblie zvyčajne číslo jednotlivého žalmu podľa masoretského textu, preto musí konzultovať čísla žalmov podľa Septuaginty (LXX); tieto čísla sú uvedené v textoch Písma v zátvorke.

Niektoré texty Svätého písma v dielach sv. Augustína nie sú úplne totožné s textami, ktoré máme k dispozícii dnes. Rozdiely možno nájsť hlavne pri Starom zákone, lebo sv. Augustín vlastnil staré latinské preklady Vetus Latina a iné z gréckej Septuaginty (LXX). Dnes sa starozákonné texty, prekladajú z hebrejského masoretského textu.

I

Cesta svätého
Augustína
k obráteniu

Zánik antického sveta^1

Keď sa v roku 354 Augustín narodil, Rím už mal vyše tisíc rokov a vládol nad svetovou ríšou. Niekdajšia severoafrická kráľovská ríša Numídia, v ktorej ležalo Augustínovo rodisko Tagaste, bola za Júlia Cézara začlenená do rímskej provincie Afrika a už štyristo rokov bola pod vplyvom rímskej kultúry, ktorá zatlačila pôvodnú berberskú kultúru na okraj, aj keď ju nezničila úplne. Niektoré časti obyvateľstva hovorili ešte berberskou rečou a aj Augustínova matka Monika – ktorú dnes uctievame ako sv. Moniku – asi pochádzala z tohto národného kmeňa. Rímsky prvok však podstatne prevládal. Augustínovou materinskou rečou bola latinčina a rodina mala rímske štátne občianstvo, ktoré cisár Caracalla v roku 212 po Kristovi priznal všetkým slobodným občanom rímskych provincií.

V čase Augustínovho narodenia Rím už viac ako jednu generáciu nebol hlavným mestom ríše, lebo cisár Konštantín v roku 330 preložil hlavné mesto ríše do Konštantínopolu, dnešného Istanbulu. Konštantín bol prvým kresťanom na rímskom cisárskom stolci. Hoci sa nechal pokrstiť asi až na smrteľnej posteli, písomné a archeologické pramene ho prezentujú ako presvedčeného kresťana.

Výnimočnú účinnosť mal Milánsky tolerančný edikt (313), ktorý dal kresťanom v ríši plnú náboženskú slobodu a ukončil prenasledovania. Augustín sa teda narodil do kresťanskej cisárskej ríše, aj keď do jeho detstva spadá krátka vláda cisára Juliána Apostatu, ktorý sa neúspešne pokúšal zadržať víťazné ťaženie kresťanstva.

Zatiaľ čo sa vnútropoliticky cisárska moc v novej kresťanskej ríši upevňovala, začali sa mimo jej hraníc vynárať tiene, ktoré na konci 4. storočia boli stále hrozivejšie: sťahovanie národov. Začalo sa už o jedno storočie skôr. Podmienené zmenou klímy a nárastom obyvateľstva, ale aj chuťou na dobýjanie a dobrodružstvo, sa už od 2. storočia pred Kristom niektoré kmene severne a východne od Rímskej ríše dali do pohybu, aby hľadali nové územia na usadenie. Osudnými pre Rímsku ríšu sa tieto sťahovavé pohyby stali až od roku 375. V tomto roku vpadli z Číny vyhnaní Huni na územie okolo Čierneho mora, kde zničili ríšu východných Gótov. Len o tri roky neskôr došlo k prvej porážke Rimanov na území ich ríše: po tom, čo Huni zničili Východogótsku ríšu, zaútočili na západných Gótov na území dnešnej Transylvánie. Tí sa dali do pohybu cez Dunaj do Rímskej ríše. V roku 378 porazili a zabili cisára Valensa v bitke pri Hadrianopoli. Táto udalosť sa stala pre súčasníkov symbolom hroziaceho nebezpečenstva. Góti si mienili podmaniť Balkán, čím by neboli potom ďaleko od Itálie a samotného Ríma. Mladý Augustín sa o týchto udalostiach dozvedel v Kartágu, kde vyučoval rétoriku a patril k sekte manichejcov.

V roku 386 sa však Augustín obrátil na kresťanstvo, ktoré cisár Teodosius I. o päť rokov neskôr – v roku Augustínovej kňazskej vysviacky – vyhlásil za štátne náboženstvo. V roku 395 sa Augustín stal biskupom v Hippo a v tom istom roku zomrel cisár Theodosius. Na smrteľnej posteli rozdelil ríšu: východ dostal jeho starší syn Arkadius, západ zasa Honórius, ktorý bol ešte dieťaťom a pod poručníctvom generála Stilicha. Ten sa márne pokúšal zastaviť postup západných Gótov. A tak v roku 410 vyplienili pod Alarichovým vedením Rím – išlo o udalosť, ktorá sa hlboko vryla do vedomia doby a Augustína podnietila napísať hlboké a monumentálne historicko-teologické dielo De Civitate Dei (O Božom štáte).

Napokon sťahovanie národov dosiahlo aj Afriku. Vandali, vyhnaní zo svojho osídleného územia západnými Gótmi, boli Stilichom – tiež polovandalom, a tým aj dieťaťom sťahovania národov – presídlení do Španielska, z ktorého sa v roku 429 premiestnili do Afriky. V auguste 430 stáli pred bránami Hippa. Počas jeho obliehania Augustín zomrel v nádeji na vzkriesenie v novom svete. O niekoľko desaťročí neskôr germánsky vojvodca Odoaker zosadil posledného západorímskeho cisára: antický svet spel ku svojmu koncu a začínala nová doba.

Prelom skrze kresťanstvo^2

V roku 321 cisár Konštantín zaviedol nedeľu do rímskeho kalendára, čím položil jeden zo základných kameňov kresťanskej civilizácie. Predtým rímsky kalendár nepoznal týždne, len mesiace a nepravidelne cez rok rozdelené sviatočné dni. Nepracovná nedeľa mala kresťanom umožniť účasť na týždennom slávení Eucharistie a celému životu dala nový rytmus. Súčasne boli zakázané aj gladiátorské hry, ktoré boli často spojené s pohanskými sviatkami. Tento zákaz sa však presadzoval veľmi ťažko, pretože hry boli medzi ľudom mimoriadne obľúbené. Augustín vo svojich kázňach často hromžil proti zlozvyku mnohých kresťanov, že najskôr navštívia bohoslužbu a potom amfiteáter alebo cirkus, najskôr sa prežehnávajú a potom hľadajú zábavu na miestach, na ktorých mnohí mučeníci prišli o život. Na sviatok Nového roka v roku 404 si Augustín vymyslel lesť: kázal niekoľko hodín s úmyslom zabrániť tomu, aby sa jeho cirkevná obec zúčastnila na pohanských oslavách.

Vo vzťahu k manželstvu a rodine, základným pilierom spoločnosti, museli ľudia takisto zmeniť zmýšľanie. Manželstvo bolo sociálnou skutočnosťou s právnymi následkami, nebolo však nikde úradne registrované, len sa uzatváralo v súkromnom rámci osobitným obradom, pri ktorom snúbenci dali najavo svoj úmysel uzavrieť manželstvo. Paralelne k tomu bol jednoduchý aj rozvod: Stačilo, keď jeden z manželov vyjadril svoj úmysel rozviesť sa a natrvalo opustil spoločnú domácnosť.

Aj cudzoložstvo, nesúvisiace s rozvodom, malo váhu, ktorá bola pochopiteľná len vychádzajúc z rímskeho právneho myslenia. Na základe patria potestat, princípu, že v manželstve narodené dieťa stojí pod poručníctvom otca a má právo dediť, bolo potrebné, aby otcovstvo dieťaťa bolo stanovené. Ak vydatá žena spáchala cudzoložstvo, tak táto istota už viac neexistovala. Pre ženatého muža, naopak, bolo cudzoložstvo priestupkom iba vtedy, keď sa konalo s manželkou iného muža. Takto manžel nebol zaviazaný vernosťou voči svojej manželke, no manželka voči svojmu manželovi áno. Nerozlučiteľnosť manželstva a absolútna vernosť oboch partnerov voči sebe patria podstatne ku Kristovmu učeniu. Pre kresťanov manželstvo nie je len sociálnou skutočnosťou, ale aj sviatosťou. Augustín rozhodujúcou mierou prispel k rozvoju kresťanskej náuky o manželstve. Proles (deti), fides (vernosť), sacramentum (sviatosť, teda viditeľný znak neviditeľnej božskej skutočnosti) sú pre neho základmi kresťanského manželstva. A Augustín kázal neúnavne svojej cirkevnej obci toto nové, hlboké chápanie manželstva v Kristovi. Manželia, ktorí žili podľa tohto nového ideálu a odovzdávali ho ďalej svojmu okoliu a deťom, dávali veľký príspevok k evanjelizácii spoločnosti, ktorý bol rovnako dôležitý ako nové zákonodarstvo kresťanských cisárov.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Milosrdné srdce.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.