PAOLINE EDITORIALE LIBRI

© FIGLIE DI SAN PAOLO, 2010

Via Francesco Albani, 21 - 20149 Milano (Italy)

Z talianskeho originálu: La Vergine Maria e il diavolo negli esorcismi

Vydal: © Zachej.sk, 2016

Preklad: © Miroslav Zárik, OSA

Grafika: © Tomáš Kyška

Nihil obstat: Mons. Gabriel Ragan

Imprimatur:

Mons. Bernard Bober, košický arcibiskup - metropolita,

ABÚ Košice - Prot. č. 98/16, 16. 2. 2016

ISBN: 978-80-8211-024-4

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie sa nesmie reprodukovať v akejkoľvek podobe alebo akýmkoľvek spôsobom (elektronicky, mechanicky, fotokópiami alebo iným spôsobom) bez súhlasu vlastníka autorských práv.

OBSAH

PREDSLOV

ÚVOD

I. ÚLOHA MÁRIE V DEJINÁCH SPÁSY

II. DIABOLSKÉ POSADNUTIE

III. MOC VZÝVANIA MENA MÁRIE

IV. DÉMON DONÚTENÝ VYZNAŤ SVOJU ÚPLNÚ BEZMOCNOSŤ PRED PANNOU MÁRIOU

V. MOJA MARIÁNSKA SKÚSENOSŤ Z EXORCIZMOV A INÝCH MOMENTOV KONFRONTÁCIE S DÉMONMI

VI. NIEKTORÉ PRÍKLADY PRÍHOVORU PANNY MÁRIE V MOMENTE OSLOBODENIA

VII. MARIÁNSKA SKÚSENOSŤ INÝCH EXORCISTOV

Dodatok 1. ÚLOHA MÁRIE V BOJI PROTI SATANOVI, OD ZJAVENÍ Z RUE DU BAC PODNES

Dodatok 2. MARIÁNSKE ZMIENKY V TEXTE RITUÁLU EXORCIZMOV

PREDSLOV

Pred akýmsi pojmovým zhrnutím či zhodnotením tejto veľmi zaujímavej knihy by som uprednostnil nasledovanie cesty srdca, aby som opísal svoje pocity, dojmy, úvahy a blahodarné účinky čítania tohto textu, ktorý mi otec Francesco Bamonte láskavo predložil na predbežné preštudovanie. Čitateľ azda bude môcť potom lepšie zhodnotiť jeho dosah a oceniť mnohoraké aspekty v ňom obsiahnuté.

Exponujem štyri uhly pohľadu, z ktorých som ja osobne vyťažil prvky intenzívnej meditácie a vnútorného potešenia.

1. Predovšetkým sa vo mne pri čítaní vynorili pocity, ktoré blahodarne zasiahli môjho ducha: mohol som kontemplovať veľkosť a krásu Márie spôsobom takým žiarivým a výrazným, ako sa mi to doteraz ešte nepodarilo. Určite, mnohé veci sú už známe, ale tu sú opísané tak živo a názorne, že osvecujú ducha a myseľ a podnecujú hlboký obdiv a lásku k presvätej Panne.

Pri čítaní som tiež objavil – možno trochu paradoxne – jeden zvláštny fenomén: z turbulentných príbehov exorcizmov povstáva vo svojej veľkosti a velebnosti prečistá a žiarivá postava Božej Matky, pred ktorou ostávame oslepení a užasnutí. Mohli by sme povedať, že zoči-voči temným satanským úkazom intenzívne žiari tá, ktorá bola vyvolená, aby silou svojej svätosti zahanbila a odhalila ošklivosť a biedu satana.

V týchto príbehoch je Zlý predstavený v celej divokosti a intenzite svojho hnevu a svojej nezmieriteľnej, rúhavej nenávisti, no súčasne možno vnímať jeho biedu, slabosť a definitívnu prehru. Čitateľa to stimuluje v zápase a odmietaní diabla a všetkých jeho manévrov tak, aby sa nenechal nijakým spôsobom ani zviesť, ani oklamať. Jeho oči sa otvárajú jasnému videniu negatívnej až príšernej reality, ktorej sa treba chrániť.

Z toho vyplýva jasné a naliehavé pozvanie milovať celým srdcom Pannu Máriu a cez ňu jej Syna, Ježiša Krista. Čitateľ tak v sebe nachádza veľa pohnútok k modlitbe a k stále plnšiemu a hlbšiemu zvereniu sa presvätej Márii, aby ostal pripútaný k jej materinskej pomoci a odrazil každé diabolské zvádzanie. Ide tu o vytýčenie autentickej kresťanskej cesty v úplnej vernosti Kristovi a jeho láske, v poslušnosti a poddajnosti jeho slovu a vôli Otca, v detskej dôvere jeho Matke.

2. Opísané cítenie je sprevádzané relevantnými teologickými úvahami o veľmi delikátnych a zložitých predmetoch mariológie a démonológie. Výrazne sa tu podčiarkuje mariologický rozmer plánu spásy, pretože kniha ukazuje prítomnosť a činnosť Márie počas celých dejín spásy: od počiatku vo stvorení po plnosť časov vo vtelení Slova, jeho diela vykúpenia smrťou a vzkriesením, počas cesty Cirkvi až po konečnú parúziu (druhý príchod v sláve). Nemožno plne pochopiť Boží plán lásky pre spásu ľudstva, ak by sme patrične neprihliadali na skutočnosť Márie. Ona ostáva podriadená hlavnej činnosti vteleného Slova, predsa však je do nej plne zapojená takým úzkym a vitálnym spôsobom, že na ňu nemožno zabúdať ani ju odsúvať.

Z toho vyplýva jej nenahraditeľná spolupráca s vykupiteľskou udalosťou a s jej účinným rozšírením v priebehu dejín. Ona sa ochotne a úplne ponúka tejto najvyššej úlohe; neodstupuje ani sa nezdráha. Ba zreteľne sa ukazuje jej disponibilita a podriadenosť Božej vôli, ktorá ju vedie k matersky starostlivej pomoci deťom vykúpeným jej Synom. Pre kresťana je toto poznanie zdrojom veľkej potechy a pokojnej dôvery.

Z mariánskej prítomnosti v pláne spásy vyplýva osobitne silný a surový zápas satana proti tým, čo sú chránení a podporovaní Máriou. Je to zápas zúrivý a neprestajný, zákerný a násilný, až po diabolské posadnutie s prejavmi krajného rozvratu. A predsa – diabol odchádza porazený a zahnaný. Víťazstvo patrí Kristovi a jeho Matke, nie Zlému.

Toto je nevyvrátiteľný fakt, ktorý vyvoláva úžas a radosť. Kresťan sa nemôže nechať premôcť nepriateľskými silami, pretože s ním bojuje aj Mária a s Máriou je spoločenstvo veriacich spojené v moci Kristovho vykúpenia. Toto sú pozitíva vyplývajúce z exorcistických skúseností. Dobro premáha zlo, pravda lož, láska nenávisť, pokora pýchu. Spontánne z toho povstáva modlitba chvály a vďaky všemocnému a víťaznému Pánovi, nášmu Spasiteľovi, ktorý nám daroval a postavil po boku svoju milujúcu Matku.

3. Treba podčiarknuť obdivuhodný súlad medzi tým, čo je opísané v knihe, a údajmi z kresťanského zjavenia. V evanjeliách viackrát vidíme, ako satan uznáva božskosť Krista, čo dokazuje nepokojom a strachom, ako hovoria príbehy exorcizmov (Mk 1,24); na druhej strane Ježiš ho poznáva, hrozí mu a prikazuje, aby vyšiel z človeka a viac sa nevracal (Mk 1,23; 3,11; 5,6). Ježiš neprotirečí satanovmu poznaniu, čo je potvrdené aj inými úryvkami, v ktorých sa vyskytujú rovnaké slová (porov. Mk 1,11; 9,7; 15,39). Teda poznanie démonov sa vzťahuje na rozhodujúci aspekt Ježišovej osoby, na jeho synovský vzťah s Bohom. Predsa však Ježiš im zakazuje hovoriť (Mk 1,34; 3,11).

Tento zákaz nie je namierený proti obsahu toho, čo hovoria démoni, ale proti spôsobu, akým to prejavujú, pretože opravdivé poznanie Ježiša prináša aj jeho nasledovanie, prijatie jeho prítomnosti a jeho spasiteľného diela. Práve pri tom poslednom bode diabli ostávajú mimo autentického vzťahu s Kristom, a preto nemôžu byť jeho korektnými svedkami. Oni totiž Ježiša poznajú, ale ho neprijímajú ani nemilujú, ba pohŕdajú a opovrhujú ním. Odtiaľ pochádza ich odsúdenie.

Podobne sa správajú voči Márii. Oni odkrývajú jej dary a milosť, svätosť a pokoru, jej jedinečné prednosti ako nepoškvrnené počatie, panenské materstvo či jej spoluprácu pri vykúpení, ale prechovávajú k nej nezadržateľnú a jedovatú nenávisť. Chceli by ju zničiť, keby mohli. Z toho dôvodu sa protivia jej činnosti a považujú ju za ženu ničiacu ich ríšu. Odtiaľ pochádza neustály konflikt medzi nimi a ňou. Táto kniha to jasne i prekvapivo potvrdzuje.

Aj cirkevní otcovia konštatujú podobné veci. Za všetkých azda postačí názor sv. Augustína. On upresňuje, že démoni predtým, ako padli, mali múdrosť, hoci sa presne nevie, v akej miere, či v rovnakej alebo menšej ako dobrí anjeli. Oni sa vzdialili svetlu, odmietli blaženosť, hoci si zachovali racionálny život, avšak nemúdrym spôsobom. Naozaj vlastnia poznanie bez lásky; ale poznanie bez lásky neosoží ničomu, ba stáva sa postojom pýchy naplnenej prázdnou nafúkanosťou (De Civitate Dei, 9, 20), čím sa aj diabli stávajú zatemnenými a uzatvorenými pred pravdou. Poznajú Boha, Krista, Pannu Máriu, ale ich nenávidia a surovo proti nim bojujú. Odtiaľ pochádza hlúposť a tvrdosť ich srdca.

V rámci Magistéria Cirkvi, zvlášť v rámci Druhého vatikánskeho koncilu, sa viac ráz hovorí o diablovi; zdôrazňuje sa vzťah medzi ním a Máriou ohľadne súvislosti medzi hadom a ženou z knihy Genezis. Vo svetle Kristovho zjavenia „Mária je už prorocky naznačená v prísľube danom prarodičom padlým v hriechu, vo víťazstve nad hadom“ (LG, 55). Okrem toho paralela Mária a Eva chce objasniť spoluprácu Márie v udalosti spásy jej vierou v Božie slovo v protiklade s Evou, ktorá spolupracovala na prvotnom páde svojím súhlasom s hadom (LG, 63). Ide tu o bezpodmienečnú vieru Panny, začiatok víťazstva nad hadom zvodcom, ktorý v nej nenašiel slabosť Evy, a preto nemohol ani v najmenšom naštrbiť jej dôveru Bohu a pevný súhlas s Božím plánom.

Z týchto krátkych zmienok vyplýva dokonalý súlad knihy s dokumentmi učenia Cirkvi a jej tradície až po evanjeliové texty. Niet tu žiadnych námietok, naopak, odhaľuje sa plné potvrdenie, pretože svedectvo pochádza od subjektov otvorene nepriateľských voči zjavenej pravde, ktorú potvrdzujú ako úprimne presvedčení, hoci sú takto jej nútenými poslami.

4. Aspekty doteraz uvedené nie sú príťažou, skôr oživujú stránky textu, pretože príbehy sú opísané veľmi konkrétnym a živým spôsobom. V týchto opisoch sa nachádzajú a odhaľujú významné prvky toho, o čom sa hovorilo. Z toho vyplýva pôsobivá a podnetná lektúra, vždy bohatá na obsah a pravdy učenia. Nikdy neskĺzava do frivolných a zbytočných úvah. Vždy sa tu jasne a zreteľne črtajú základné kresťanské hodnoty. Okrem toho, že kniha ponúka príjemné čítanie, dáva neustály podnet k obráteniu a svätosti. To je dané synovskou a vrúcnou láskou k Márii a pobáda nás to k plnému odovzdaniu sa jej, z ktorej prúdi vnútorná vyrovnanosť srdca. Na druhej strane vidíme neustálu výzvu k bdelosti a modlitbe, aby sme čelili útokom Zlého a prekonali ich. Dá sa z toho čerpať dobrý materiál pre duchovné rady a budovanie svedomia tak, aby osvietené viedlo cestou nasledovania Krista a nepodľahlo satanským zvodom.

To znamená veľkú výhodu pre kresťanov, ktorí zakúsia hojnú radosť zo zjednotenia s Kristom a Cirkvou pod materskou ochranou Márie. Takto obrnení budú môcť kráčať na pozemskej púti, hoci prejdú chvíľami únavy a ťažkostí, s istotou, že prekonajú všetko s ambíciou získať nebeské kráľovstvo.

Neostáva nič iné ako zaželať vrúcne pozvanie k čítaniu a meditovaniu knihy otca Francesca, aby sme z nej vyťažili čo najviac duchovného úžitku.

Rím, 25. Marca 2010,

Na slávnosť Zvestovania Panny Márie

don Renzo Lavatori*

ÚVOD

Táto kniha, hoci je inšpirovaná biblickými základmi a učením Cirkvi o Márii, nie je prezentáciou nejakej exegetickej štúdie ani dišputou o náučných otázkach týkajúcich sa Panny Márie. Kniha je predovšetkým svedectvom o láskyplnej a osobitnej starostlivosti presvätej Panny o jej trpiace deti počas delikátnej služby exorcizmov a o moci, ktorú má autentická mariánska úcta proti démonickému svetu.

Pre nás, kňazov poverených službou exorcizmu našim bratom a sestrám žijúcim dramatickú skúsenosť posadnutia, je dôvodom veľkej radosti, keď vidíme tú neprestajnú a takmer hmatateľnú prítomnosť a ochranu Márie, čo je ďalším dôkazom a potvrdením nezmieriteľného konfliktu medzi ňou a silami zla. To, čo sa odohráva počas exorcizmov, potvrdzuje veľmi dôležitú úlohu Panny Márie v boji proti satanovi a v oslobodení tých, čo sú posadnutí. Na ceste k oslobodeniu exorcista a posadnutá osoba živo zakúšajú prítomnosť a lásku Panny, ktorá s nesmiernou nežnosťou Matky zasahuje a zápasí spolu so svojimi deťmi a za svoje deti proti satanovi. Pozorujúc správanie a reakcie démonov a asistujúc pri ich postupnej porážke – ktorú s veľkou nevôľou a hnevom zakúšajú pre zásah Panny Márie –, vnímame potvrdenie slov, ktoré Boh adresoval satanovi: „Ustanovujem nepriateľstvo medzi tebou a ženou“ (Gen 3,15). Mária je tá žena, ktorá od Genezis až po Apokalypsu,1 podľa plánu Boha Otca, zostáva vždy spojená so Synom, „opretá o svojho milovaného“ (Pies 6,10), s ním neoddeliteľne zjednotená v boji proti pekelnému nepriateľovi a v uskutočnení spásneho poslania: priviesť ľudské pokolenie do Otcovho lona. Žiadny vykúpený človek nie je schopný prispieť takým spôsobom k rozvoju Kristovho spásneho diela ako Panna Mária, jeho Matka.

V tomto texte, ktorý bol naliehavo žiadaný z viacerých strán, zamýšľam svedčiť o tej veľkej a potešujúcej pravde, ktorú nám zjavuje Sväté písmo: o potrebe Máriinej prítomnosti v uskutočnení Kristovho spásneho diela a o rozhodujúcich účinkoch, ktoré má autentická mariánska úcta v boji proti satanovi; táto úcta dosahuje svoju plnosť vo zverení sa Nepoškvrnenému Srdcu Márie. Okrem toho chcem svedčiť, že démoni, ktorým my exorcisti čelíme v úzkom spojení s Pannou Máriou, sú nútení dosvedčovať mimoriadnu dôstojnosť, ktorú ona zastáva medzi všetkými ľudskými a anjelskými stvoreniami, a vyznať celú pravdu o nej a ich úplnú bezmocnosť voči nej. Počas exorcizmov napríklad dochádza k zvláštnemu striedaniu pohŕdavých a vulgárnych výrazov s nedobrovoľnými „katechézami“ a jemnými chválami na Matku Božiu, ktoré – ako opíšem – sú démoni nútení vyriecť proti svojej vôli a s veľkým odporom. Istota, že poznanie aj takýchto skúseností môže byť na duchovné budovanie veriacich a že následne môže prispieť k oslave nepoškvrnenej Panny, ma viedla k ich publikovaniu.

Touto knihou sa chcem napokon pripojiť k zástupu tých duší všetkých čias, ktoré sú zamilované do Panny Márie, a chcem povzbudiť všetkých, aby sa s veľkou dôverou zverili jej materinskému príhovoru, osobitne prostredníctvom zverenia sa jej Nepoškvrnenému Srdcu, s cieľom spolupracovať s ňou čo najúčinnejšie v boji proti satanovi a odbojným anjelom pre víťazstvo Božieho kráľovstva. Mojím zámerom je okrem toho oživiť a posilniť mariánsku zbožnosť s vedomím neoddeliteľného puta medzi Kristom a jeho presvätou Matkou v diele vykúpenia: ona pokračuje v spolupráci so Synom v jeho spásnom poslaní pre náš prospech. A nakoniec dúfam, že touto knihou upevním skúsenosť Máriinho materstva voči nám a prispejem ku vzrastaniu lásky k nej v našich srdciach. Túžim, aby táto láska stále viac oživovala „všetkých tých, čo v apoštolskom poslaní Cirkvi spolupracujú na znovuzrodení ľudí“2.

Rím, 13. Máj 2010

Spomienka blahoslavenej Panny Márie Fatimskej

I.
ÚLOHA MÁRIE V DEJINÁCH SPÁSY

I keď hlavným predmetom tohto textu je predstaviť boj Márie a satana tak, ako sa prejavuje počas exorcizmov, je nutné predtým poznať, hoci len v hrubých rysoch, ako je tento zápas zjavený Bohom v prostredí uskutočnenia Kristovho spásneho diela. „Sväté písmo predstavuje Pannu Máriu úzko zjednotenú so svojím božským Synom a vždy s ním solidárnu. Matka a Syn sa ukazujú ako tesne spojení v zápase proti pekelnému nepriateľovi až do úplného víťazstva nad ním.“3 Mária od prvej po poslednú biblickú knihu, od Genezis po Apokalypsu, je vždy spojená – podľa plánu nebeského Otca – so Synom Vykupiteľom a s ním nerozlučne zjednotená vo vymaňovaní ľudí z moci satana. „Po dedičnom hriechu Boh sa obrátil na hada, ktorý predstavuje satana, zlorečil mu a dodal prísľub: ,Nepriateľstvo ustanovujem medzi tebou a ženou, medzi tvojím potomstvom a jej potomstvom: ono ti rozšliape hlavu a ty mu zraníš pätu‘ (Gen 3,15). Je to ohlásenie odvety: zdá sa, že satan v prvopočiatkoch stvorenia prevládol, ale príde syn ženy, ktorý mu rozšliape hlavu. Tak prostredníctvom potomstva ženy sám Boh zvíťazí. Tou ženou je Panna Mária, z nej sa narodil Ježiš Kristus, ktorý svojou obetou porazil raz a navždy dávneho pokušiteľa. Preto na toľkých obrazoch a sochách je Nepoškvrnená zachytená v akte šliapania hada zvíjajúceho sa pod jej nohami.“ 4

Sväté písmo nám zjavuje, že Kristus Pán je jediný Vykupiteľ, jediný Prostredník u Otca, jediný Spasiteľ a Osloboditeľ ľudstva z moci satana. On však nevedie svoj boj proti satanovi sám, vedie ho s Máriou, dobrými anjelmi a svätými. Medzi nimi však má jedinečnú a osobitnú úlohu práve ona, Matka, ktorá preto, že mu je Matkou, spolupracuje so Synom Vykupiteľom tak, ako žiadne iné stvorenie. I keď Mária je sama vykúpeným stvorením (prvá z vykúpených), predsa spolupracuje s Kristom na tajomstve vykúpenia jedinečným a neopakovateľným spôsobom. Aj kresťania spolupracujú na vykúpení, a to po samotnej udalosti vykúpenia, ktorého ovocie sa snažia šíriť prostredníctvom modlitby a spojenia seba s Kristom v obeti ponúkanej Otcovi. Tá Máriina spolupráca sa však konala počas samotnej udalosti vykúpenia, teda v priebehu pozemského života Syna, pričom bol nevyhnutný jej slobodný súhlas. Ak by ona nedala súhlas ku inkarnácii Syna, on by si nemohol vziať od nej telo, ktoré obetoval na kríži. Okrem toho, Kristus nevystúpil na Kalváriu, aby sa ponúkol ako obeta za nás, bez slobodnej vôle Márie. Ona sa podvolila umučeniu Syna, a hoci nemohla odoprieť svoj súhlas, keďže bol zahrnutý už v súhlase danom pri zvestovaní, predsa pod krížom ho potvrdila. Takýto súhlas „daný obetovaniu Ježiša nebol nejakou pasívnou akceptáciou, ale autentickým aktom lásky, ktorým ona ponúkla svojho Syna ako obetu zadosťučinenia za hriechy celého ľudstva“5 pre vymanenie ľudí z moci satana. Pod krížom Mária „hlboko trpela so svojím Jednorodeným a materským duchom sa pridružila k jeho obeti, láskavo privoľujúc obetovaniu božskej obeti, ňou zrodenej“6. Umučením a smrťou Ježiša a spolu-umučením Márie, do ktorej srdca sa prenášalo všetko to, čo Ježiš trpel v duši i v tele, satan bol premožený. Jeho moc a moc ďalších odbojných anjelov, ktorých je hlavou a ktorí s ním a pod ním tvoria kráľovstvo (Mt 12,26), bola zničená; a aj keď je stále činná vo svete – a niekedy v rôznych historických epochách veľmi intenzívne a evidentne –, nie je neporaziteľná, pretože milosť vykúpenia, ktorá vyviera z najvyššej obety Krista a Márie na Kalvárii, v miere, v akej ju prijímame, nás robí schopnými zničiť diablove diela.

Taká milosť je osobitne posilnená naším dôverným utiekaním sa k príhovoru Panny Márie. Pre svoje nepoškvrnené počatie je ona v bytí a v konaní v zrejmom a úplnom protiklade k bytiu a konaniu satana a ďalších odbojných anjelov; navyše, je zameraná úplne, ako žiadne iné ľudské alebo anjelské bytie, na neutralizovanie démonických útokov a na šírenie Synovho kráľovstva, ktoré je spravodlivosť, pokoj a radosť v Duchu Svätom.7 Ona sa „matersky zúčastňuje na tvrdom zápase proti temným mocnostiam, ktorý prebieha počas celých ľudských dejín“8, „postavená do samého stredu tohto nepriateľstva“9 oproti hadovi, figúre satana a zlých duchov, ktorí budú premožení Ježišom Kristom práve s osobitnou spoluprácou Matky.

V slovách adresovaných hadovi: „Nepriateľstvo ustanovujem medzi tebou a ženou“ (Gen 3,15), Boh zjavil, že žena, ktorej syn mal zničiť satana, bude spolu s ním antagonistom vodcu démonov a diabolského sveta. Žena, „hoci predišla muža v podľahnutí hadovmu pokušeniu, sa potom stáva vďaka Božiemu plánu prvým spojencom Boha. Eva sa stala spojencom hada a priviedla muža k hriechu. Boh oznamuje, že prevráti túto situáciu, urobí zo ženy nepriateľku hada… Kto je tá žena? Biblický text neuvádza jej vlastné meno, ale ukazuje nám novú ženu, chcenú Bohom, aby napravila Evin pád: ona je povolaná, aby obnovila úlohu a dôstojnosť ženy a prispela k zmene osudu ľudstva, aby spolupracovala cez svoje materinské poslanie na Božom víťazstve nad satanom. Vo svetle Nového zákona a tradície Cirkvi vieme, že tá nová žena ohlásená Protoevanjeliom^10 je Mária a v jej pokolení (Gen 3,15) spoznávame Syna Ježiša, Víťaza nad mocou satana v tajomstve Veľkej noci. Pozorujeme tiež, že nepriateľstvo ustanovené Bohom medzi satanom a ženou z Genezis sa v Márii uskutočňuje dvojakým spôsobom. Ona, dokonalý spojenec Boha a nepriateľ diabla, bola celkom vymanená zo satanovho panstva nepoškvrneným počatím, keď bola stvárnená milosťou Ducha Svätého a uchránená od každej škvrny hriechu. Okrem toho, pridružená k spásnemu dielu Syna, Mária bola naplno zapojená do zápasu proti zlému duchu. Tak tituly Nepoškvrnené Počatie a Spolupracovníčka Vykupiteľa, pripísané vierou Cirkvi Márii na hlásanie jej duchovnej krásy a jej intímnej účasti na obdivuhodnom diele vykúpenia, predstavujú nezmieriteľný protiklad medzi hadom a novou Evou“11.

Starobylá latinská verzia Protoevanjelia, ktorá hovorí: „Nepriateľstvo ustanovujem medzi tebou a ženou, medzi tvojím potomstvom a jej potomstvom. Ono ti rozšliape hlavu“ (Gen 3,15)12, „inšpirovala mnohé prezentácie Nepoškvrnenej, ktorá šliape hada svojimi nohami. V hebrejskom texte to nie je žena, ale jej potomstvo, jej potomok, ktorý šliape hlavu hada. Taký text pripisuje nie Márii, ale jej Synovi víťazstvo nad satanom. Predsa však, keďže biblické ponímanie zdôrazňuje hlbokú súdržnosť medzi rodičom a jeho potomstvom, je koherentné s pôvodným zmyslom úryvku predstavenie Nepoškvrnenej, ktorá šliape hada, nie svojou mocou, ale z milosti Syna. V tom istom biblickom texte je ohlásené nepriateľstvo medzi ženou a jej potomstvom na jednej strane a hadom a jeho potomstvom na druhej strane. Ide o nepriateľstvo vyslovene ustanovené Bohom, ktoré nadobúda zvláštny význam, ak uvažujeme o osobnej svätosti Panny. Aby bola nezmieriteľnou nepriateľkou hada a jeho potomstva, Mária musela byť vyňatá z každej nadvlády hriechu, a to od prvého momentu svojej existencie. Ohľadne toho encyklika Fulgens corona, publikovaná pápežom Piom XII. v roku 1953 na pamiatku storočnice definovania Dogmy o Nepoškvrnenom počatí, takto argumentuje: Ak by v určitom momente blahoslavená Panna Mária bola pozbavená Božej milosti, pretože by bola porušená vo svojom počatí dedičnou škvrnou hriechu, medzi ňou a hadom by nebolo – aspoň v tom časovom období, akékoľvek by bolo krátke – to večné nepriateľstvo, o ktorom sa hovorí od pradávnej tradície až po slávnostné definovanie Nepoškvrneného počatia, ale skôr určité podrobenie (AAS, 45 (1953), 579).

Absolútne nepriateľstvo stanovené Bohom medzi ženou a démonom teda postuluje, predpokladá v Márii nepoškvrnené počatie, čiže totálnu absenciu hriechu od počiatku života. Máriin Syn priniesol definitívne víťazstvo nad satanom a z toho mala vopred prospech Matka, uchránená od hriechu. V dôsledku toho Syn jej udelil moc odolať diablovi, a tak realizoval v tajomstve nepoškvrneného počatia najvýraznejší účinok svojho vykupiteľského diela.“13

V dejinách spásy sú teda traja veľkí protagonisti: Kristus – Vykupiteľ, Mária – Spolupracovníčka Krista a satan – ich protivník. Tento posledný – ako sme už spomenuli – je predstavovaný obrazom hada, ale v priebehu ľudských dejín, kvôli svojej rastúcej škodlivej činnosti medzi ľuďmi, je zobrazovaný tiež ako červený a krvavý drak, aby sa zdôraznila jeho nesmierna zúrivosť a krutosť v protiklade ku znameniu „ženy odetej slnkom“, ktoré sa objavuje na nebi v 12. kapitole Apokalypsy. V Biblii rovnaká postava často môže nadobúdať rozmanité významy. Exegéti teda vidia v tejto žene tak hebrejský národ, ako aj Cirkev, aj Máriu. Ale práve tento posledný význam prevláda kvôli tomu, že Syn tejto ženy je Ježiš. „Ona porodí syna (Ježiša Krista), určeného vládnuť všetkým národom železným žezlom“ (Zjv 12,5). A jeho Matka, „žena“ z Apokalypsy, sa ukazuje v boji so satanom, ako už ohlásil Boh v knihe Genezis; je charakterizovaná svojím materstvom a kričí od pôrodných bolestí. Táto poznámka odkazuje na Matku Ježiša pod krížom (porov. Jn 19,25), kde sa ona s prebodnutým srdcom zúčastňuje (porov. Lk 2,35) na pôrodných súženiach spoločenstva učeníkov (teda Cirkvi). Napriek svojim utrpeniam je „odetá slnkom“, nesie teda odblesk božskej slávy a objavuje sa ako veľkolepý znak manželského vzťahu Boha so svojím ľudom. Tieto obrazy, hoci neukazujú priamo výsadu nepoškvrneného počatia, môžu byť interpretované ako vyjadrenie láskyplnej starostlivosti Otca, ktorý zahaľuje Máriu Kristovou milosťou a žiarou Ducha. Apokalypsa nakoniec pozýva zvlášť k uznaniu cirkevnej dimenzie Máriinej osobnosti: žena odetá slnkom predstavuje svätosť Cirkvi, ktorá sa plne realizuje v svätej Panne pôsobením osobitnej milosti.14

Vo svetle toho, čo sme doteraz uviedli, možno lepšie chápať, prečo evanjelizátori, kazatelia, katechéti nemôžu mlčať o „hadovi“ a „drakovi“: „Spomenutie zápasu proti satanovi musí vstúpiť do dynamiky rozličných služieb Slova a musí sa vyhnúť mlčaniu o ňom, azda s túžbou hovoriť len o ,žene‘: klásť do zátvorky postavu draka by spôsobilo aj ochudobnenie postavy a poslania ,ženy‘.“15

II.
DIABOLSKÉ POSADNUTIE

V knihe Diabolské posadnutia a exorcizmus, publikovanej v roku 2006, som obšírne a do detailov opísal kritériá na rozlíšenie skutočného diabolského posadnutia od psychickej choroby alebo od prejavov prirodzeného pôvodu. Budem sa opierať o tento text, aby som podrobnejšie vykreslil mimoriadne pôsobenie démona. Mariánska skúsenosť, o ktorej chcem hovoriť predovšetkým, sa kladie do kontextu služby exorcizmov a cesty oslobodenia našich bratov a sestier, ktorí s pomocou exorcistu musia čeliť dramatickému osobnému zápasu s diabolským posadnutím, špecifickým spôsobom. Tu sa obmedzím len na zhrnutie toho, čo som vyjadril v onej knihe, aby som čitateľovi pomohol lepšie pochopiť kontext, do ktorého Máriina činnosť spadá.

Diabolské posadnutie nie je nejaké rozdvojenie osobnosti, ako sa to deje v prípade psychického ochorenia. Je, naopak, istým druhom „chvíľkového nahradenia“ osoby, počas ktorého nastupuje despotické domínium, brutálne a násilné, nejakého démonického ducha (alebo aj viac než jedného), ktorý koná cez osobu a spôsobuje, že hovorí a robí, čo chce, bez toho, aby daná osoba mohla odporovať. Vo všeobecnosti v prípadoch diabolského posadnutia osoba vstupuje do tranzu, deformuje sa jej tvár, zreničky sa často prevrátia a oči sa zdajú celkom alebo čiastočne biele; zriedkavejšie sa stáva, že zreničky, hoci nezmiznú, krúžia rýchlo alebo ostanú nehybné, alebo sa dokonca stávajú podobnými hadím zreniciam, kým očná jamka nadobúda ohnivú farbu. Osoba musí byť pritom často blokovaná, pretože diabol cez ňu reaguje násilne, plný zlosti a nenávisti vykrikuje vety typu: „Ja odtiaľ nikdy neodídem!“, alebo: „Je môj/moja, dali mi ho/dali mi ju a ty mi ho/ju nevezmeš!“. Inokedy hovorí: „Ty nezmôžeš nič proti mne!“, „Odídem, až keď ju privediem k smrti!“, „Zlorečený, odhalil si ma, za to zaplatíš!“. Keď je diabol donútený ukázať sa otvorene – a nie vždy sa to stáva hneď –, niekedy nasledujú znaky, ktoré rituál exorcizmov, Rituale Romanum^16, ako aj Nový rituál 17 prinášajú v indikáciách o rozlišovaní: plynulé hovorenie neznámymi jazykmi alebo porozumenie cudzieho jazyka; poznanie vzdialených alebo skrytých skutočností; preukázanie síl, ktoré sú väčšie, ako prislúcha veku a prirodzeným podmienkam osoby. V č. 3 noriem Rituale Romanum vymenúva tieto znaky a uvádza ich týmito slovami: „Môžu byť znakmi prítomnosti démona“, pričom sa zmieňuje o tom, že hoci nemusia byť nutne zapríčinené démonickou prítomnosťou, predsa sa často v prípadoch posadnutia prejavujú.

Rituale Romanum, ktorý čerpá zo stáročnej skúsenosti, po vymenovaní troch predchádzajúcich znakov dodáva: „(…) a iné fenomény tohto druhu, ktoré čím sú početnejšie, tým sú indikatívnejšie“, nechávajúc otvorené pole možností mnohých iných prejavov mimoriadnej činnosti démona okrem vymenovaných fenoménov. Prvým je znak násilnej averzie voči všetkému sakrálnemu, ktorý Rituale Romanum vyslovene neuvádza, považujúc to pravdepodobne za samozrejmé; naopak, Nový rituál exorcizmov ho prináša osobitne v č. 16 Všeobecných predpokladov, a to nasledujúcim spôsobom: „Treba teda dávať pozor aj na iné znaky, najmä morálneho a duchovného poriadku, ktoré odhaľujú, v inej forme, diabolský zásah. Môže to byť veľký odpor voči Bohu, Ježišovi, blahoslavenej Panne Márii, svätým, Cirkvi, Božiemu slovu, sakrálnym reáliám, najmä sviatostiam a posvätným obrazom.“

Exorcista nesmie nijaký znak hodnotiť povrchne, ale vždy s veľkou opatrnosťou a rozvahou. Ak ide o prejavy, ktoré absolútne nemôžu byť pripísané schopnostiam osoby a nie sú výrazmi jej osobnosti, vtedy možno s určitosťou hovoriť o činnosti démona. Preto kritériom, ktoré používajú mnohí exorcisti na hlbšie rozlíšenie, je preveriť, či k prejavom odporu voči posvätnému, k neuveriteľnej sile alebo k neznámym jazykom sa pridružuje aj fenomén poznania vecí, ktoré sú osobe neznáme, napríklad reakcia na relikvie alebo požehnané predmety; preukázanie porozumenia alebo hovorenia jazykmi, ktoré osoba nepozná; zlostná reakcia na exorcizmus robený v tichu a zvlášť pri príkazoch daných mysľou atď. Všeobecne sú tieto znaky stále spojené s inými prejavmi démona cez posadnutú osobu: niekedy je tón hlasu hlboký, dunivý, chrapľavý alebo vyšší, piskľavý, kovový; v niektorých prípadoch démon vrčí ako pes alebo reve ako lev, v iných syčí ako had a preberá jeho pohyby; dosť zriedkavo sa prejavuje fenomén levitácie, ktorý sa môže odohrať počas exorcizmu, ako aj počas prejavu posadnutia mimo exorcizmu.

Ďalšou častou až typickou manifestáciou démona v posadnutých osobách je náhla zmena výrazu: zrazu sa prejde od vyzývavého, arogantného, sarkastického postoja a od slov plných nadávok a vyhrážok ku prosebnému a poddajnému postoju, príznačnému pre toho, kto sa cíti premožený najvyššou autoritou; alebo od výsmešných úsmevov a ironického, perfídneho smiechu ku strachu a triaške. Okrem toho démoni cez osobu nimi posadnutú urážajú a napádajú prítomných, najmä exorcistu; inokedy sa pokúšajú ujsť od neho, pľujú, nadávajú, hrozia a zlorečia, hovoria rúhavé a vulgárne slová. Všetky tieto prejavy sú niekedy sprevádzané aj dávením a penou vychádzajúcou z úst trápenej osoby.

Nakoniec ďalším fenoménom, ktorý sa môže vyskytnúť počas exorcizmov, je materializácia predmetov. Skúsenosť rôznych exorcistov dosvedčuje, že na tele osoby alebo v jej blízkosti sa môžu objaviť predmety ako ihly, klince, časti reťaze, kamene, kadere vlasov, sklíčka, kúsky látky, mäso, kvety, povrazy, prstene, náušnice a iné predmety, ktoré osoba môže aj vyvracať. Sú to predmety, na ktorých sa vykonalo čarovanie. Tieto predmety zvyknú vychádzať z úst, ale nemusia pochádzať zo žalúdka osoby – to vysvetľuje, prečo posadnutý neutrpí fyzické poškodenie, aj keby išlo o kusy skla; teda v okamihu, keď vychádzajú z úst, prebieha „transfer“ predmetu, na ktorom sa vykonal okultný rituál. Všeobecne je tento fenomén znakom postupného oslobodzovania osoby. Avšak oslobodenie nie je nutne spojené s takýmito prejavmi.

Čo sa týka príčin diabolského posadnutia a odporúčaných náprav, čitateľ sa môže obrátiť na text, ktorý som uviedol vyššie.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Boj Panny Márie a diabla počas exorcizmov.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.