Cathy Williamsová

Snoubenka mého bratra

Překlad: Jana Austinová

Milá čtenářko,

tento měsíc si zase budeme hrát na svět plný neexistujících zemí. A nejenom se nacházejících na různých koncích zemského glóbu, ale ztracených tak trochu i v čase.

Když jsem si totiž začal číst příběh pojmenovaný Ukradená princezna od Millie Adamsové, odehrávající se v Monte Blanku, což kdybyste nevěděla, je neuvěřitelně bohatý stát kdesi v Pyrenejích mezi Francií a Španělskem, měl jsem pocit, že některé z postav jsou mně důvěrně známé. A pak jsem si to uvědomil! Violetina sestra Minerva byla přece hlavní hrdinkou příběhu nazvaného Co se takhle vzít?, který jste si mohla přečíst v červnu minulého roku. A Millie Adamsová napsala knihu i o Javierově bratrovi Matteovi (Bez tebe jsem ztracen), kterou si budete moci přečíst v červnu tohoto roku.

Ještě dobrodružnější je to ale v příběhu s názvem Knihovnice a šejk. Ten se odehrává v exotickém Báákí, ale setkáte se tam i s Galilou, královnou Zyrie, o níž jste si mohla číst v knize Šejkova nevěsta v květnu 2020, a s Fern, královnou z Amary (Hříšná oáza, srpen 2016). A to i o Angelique, královně ze Zamairu, Dani Collinsová román napsala, česky zatím ale nevyšel. A jestli se Hannah stane královnou Báákí? Hádejte!

No a do třetice. Osudy Amíra a Džóháry z knihy Romeo a Julie z pouště jsou zasazeny do krvavé historie sto let trvajícího konfliktu jejich zemí – Íškány a Takúlu. O těch jste určitě taky ještě nikdy neslyšela.

A hádejte ještě jednou: co definitivně válku mezi těmito zeměmi ukončí?

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

The Forbidden Cabrera Brother

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2020

Překlad:

Jana Austinová

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2020 by Cathy Williams

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2022

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-83-276-7787-7 (EPUB)

ISBN 978-83-276-7788-4 (MOBI)

ISBN 978-83-276-7789-1 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Něco není v pořádku, pomyslel si Dante. Upíral pohled do měsíčním svitem zalité zahrady své španělské usedlosti a v rukou hýčkal sklenici whisky.

Za sebou slyšel tlumené hlasy a smích lidí, kteří se tu sešli kvůli jeho o čtyři roky staršímu bratrovi Alejandrovi a jeho snoubence. Jednalo se o sešlost velmi pestrou – od rozličných vysokých představitelů až po staré rodinné přátele.

Všichni přišli i přesto, že dostali pozvání až na poslední chvíli. Rodina Cabrerových byla vlivná a bohatá. Stačilo, aby pískli a každý se mohl přetrhnout. A pokud se slavnostní událost navíc konala v Dantově rozlehlém sídle jako v tomto případě, bohatá účast hostů byla zaručena.

Zdobené lucerny vrhaly mihotavá světla na soukromou příjezdovou cestu, která se kroutila vzhůru k Dantovu domu. Letní noc byla příjemně vlahá a všechna francouzská okna v zadní části budovy byla otevřená dokořán. Mezi hosty pobíhal personál a neúnavně sbíral prázdné sklenice. Množství dalších luceren slavnostně nasvěcovalo stromy, vyzdvihovalo němou krásu pokojné hladiny Dantova nekonečného bazénu a upozorňovalo na robustní sousoší muže a ženy, vyhotovené z ledu, na němž trvala Dantova matka. Vše podbarvovaly diskrétní tóny houslového tria. Dámy ve značkových večerních róbách a formálně odění pánové se v prostředí, na něž byli zvyklí, pohybovali jako ryby ve vodě.

Dantovi rodiče byli bez sebe radostným vzrušením ze setkání s Alejandrovou snoubenkou, s níž se ovšem měl starší syn podle jejich mínění vytasit už mnohem dřív. Už před pěti lety bylo pozdě… Alejandro byl pětatřicátník a podle rodinné tradice měl mít v tomto věku nejmíň jednoho dědice.

Rozsáhlý rodinný majetek bylo zapotřebí v rodině udržet a Roberto a Isabella Cabrerovi se poslední dobou zmiňovali o vnoučatech čím dál častěji. Nenápadně naléhali na oba syny, aby se už konečně usadili.

Dante se nemohl dočkat, až se Alejandro ožení, protože tím by se pozornost rodičů upnula na bratra, a on by tak měl od nich pokoj.

Když tedy před třemi týdny Dantův bratr domů zatelefonoval, že se konečně zasnoubil, šampaňské teklo proudem a rodiče narychlo uspořádali zásnubní večírek s vysokou účastí významných hostů.

Mělo to však jeden háček.

Snoubenka se zatím nedostavila.

Dantovi to vrtalo hlavou. Neměl by milující se pár dorazit společně? Držet se za ruce, zírat si do očí a šeptat si pošetilé lichotky? Kdyby se znali už několik let, dalo by se to pochopit, ale takhle… Alejandrova snoubenka se zjevila tak náhle jako králík vytažený z kouzelníkova klobouku. Její láska by měla být ještě dost neotřelá na to, aby se zpozdila na bohatou zásnubní hostinu, uspořádanou navíc i na její počest.

Jenže se tak stalo. Dante mrkl na hodinky a hodil do sebe zbytek whisky. Už za dvě hodiny mělo vše začít. Na trávníku personál provazem pečlivě ohraničil plochu dvou tisíc čtverečních metrů a rozložil na ni stoly s bělostnými lněnými ubrusy a překrásnými aranžmá z rudých růží, evokujících zamilovaný pár. Venkovní posezení bylo sice neformální, avšak díky nevšední opulenci působilo velmi slavnostně.

Dante dumal, jestli se budoucí bratrova manželka objeví včas, anebo jestli Alejandro bude muset narychlo vymyslet nějakou věrohodnou omluvu, zatímco si hosté budou pochutnávat na vynikajícím pečeném selátku. Jak si Dante stačil všimnout, Alejandro zatím působil nevzrušeně. Zjevně ho snoubenčina nevychovanost nijak nevyváděla z míry. Dante se dohadoval, že se už nejspíš smířil s tím, že si jeho zhýčkaná snoubenka potrpí na dramata. Dante sám měl s takovými ženami neblahé zkušenosti a nebylo to nic příjemného.

Právě se chtěl otočit a vrátit se do domu, kde se už brzy mělo začít nalévat šampaňské a podávat kanapky, když jeho pohled zachytil jakýsi pohyb na příjezdové cestě.

Přimhouřil oči, zaostřil a skutečně! Mezi stromy se cosi slabě pohnulo.

Dante položil sklenku na širokou betonovou římsu, napřímil se a spěchal dolů po kamenných obloukových schodech, které končily na otevřeném nádvoří, kam vedla příjezdová cesta.

Caitlin skoro nic neviděla. Nad cestou, po níž spěchala, se nacházel rozlehlý trávník i s rezidencí. Obojí bylo nasvícené tak, že to muselo být vidět snad až z vesmíru, avšak na samotné cestě, lemované stromy, panovalo hned přítmí, hned zas světlo podle toho, v jaké části se právě nacházela. Caitlin drtily obavy, že ještě o něco zakopne a zlomí si nohu, čímž se neslavně završí den, který nezačal vůbec dobře.

Pokazilo se snad všechno. Začalo to matkou, která jí zoufale štkala do telefonu v čase, kdy měla dávno vyrazit na letiště, a skončilo to píchnutou pneumatikou u vozu taxíku cestou k Dantově rezidenci.

Caitlin se tak zpozdila o celé tři hodiny a teď se plížila k domu jako zloděj, aby ji nikdo z hostů náhodou nezahlédl. Vypadala jako strašák a přitom ji Alejandro varoval, že večírek bude přehlídkou opulence a luxusu s účastí nejméně deseti tisíc hostů. Alejandro vždycky přeháněl, to už Caitlin věděla, ale i tak jí bylo jasné, že všichni čekají jen na ni.

K její smůle Alejandro nebral mobil a Caitlin se už vzdávala naděje, že se do domu dostane nepozorovaně nějakým postranním vchodem. Zkoušela mu volat nejmíň tisíckrát, a nic. Přitom by si o ni měl jako správný zamilovaný snoubenec dělat starosti.

Jenže to byl celý Alejandro. Caitlin se musela usmát. Nejspíš mobil někam odložil a ani nezjistil, že ještě nedorazila. Všechno se mu muselo připomínat. Caitlin si byla jistá, že jeho rodiče jsou jistě už dost neklidní. Zásnubní večírek uspořádali jak pro Alejandra, tak pro ni. Měla to být oslava jejich zasnoubení.

Caitlin se sevřel žaludek. V Londýně to viděla jinak, ale tady získala story, kterou s Alejandrem upekli, úplně jiný rozměr…

Na chvilku se zastavila, aby popadla dech, a zvedla zrak k sídlu, které nad ní zářilo jasně jako kometa. Nádvoří bylo velké jako fotbalové hřiště a zaplňovaly ho luxusní vozy rozličných velikostí i značek. Parkovaly bez ladu a skladu, avšak když Caitlin přimhouřila oči, spatřila mezi nimi dva uniformované muže, kteří měli auta zřejmě na starosti. Caitlin si byla jistá, že kdyby bylo zapotřebí, vozy by byly přemístěné z nádvoří dřív, než by luskl prsty. Až jí z toho přeběhl po zádech mráz.

Takže toto byla skutečnost. Už s Alejandrem nebyli v Londýně. Už nefňukali nad lahví vína a nevylévali si bolavá srdce… Tehdy spolu domluvili plán, který na první pohled neměl chybu. Ke své smůle však Caitlin přehlédla, že plán a jeho uskutečnění jsou dvě naprosto odlišné věci, navíc když se všechno děje v jiné zemi.

Oba měli problémy, jejichž řešením se zdála být hra na snoubence. Caitlin to tehdy tak připadalo.

Jenže teď…

Kolem hlasitě bzučely cikády a nad ní se tyčilo pyšné panské sídlo, které jí připomínalo, že každá hra má jednak svá pravidla, a jednak nemusí nutně dobře skončit.

Caitlin přemáhala nutkání otočit se a zbaběle prchnout. Bázlivě se ohlédla přes rameno a chystala se znovu vytočit Alejandrovo číslo. Náhle ze stínů vystoupil jakýsi muž a Caitlin ani na chviličku nezaváhala. Máchla prudce taškou proti útočníkovi, který se ji bezpochyby chystal napadnout. Za svou připravenost vděčila svým úzkostlivým rodičům doma v Irsku, kteří jí neúnavně vštěpovali, že v Londýně se nedá věřit nikomu a ničemu. Caitlin proto začala jednou týdně navštěvovat kurz sebeobrany a teď se jí to vyplatilo.

Původně sice taškou mířila na hlavu, jenže muž byl vyšší postavy, takže ho trefila pouze do ramene. Přikrčila se, zaťala pěsti a pár vteřin hodnotila, jaký by měl být její další krok.

Kéž by byla vyšší, štíhlejší a silnější! To by se to útočilo úplně jinak…

Caitlin však měřila pouhých sto šedesát centimetrů a ke všemu byla mírně baculatá. Hned jí došlo, že proti vysokému útočníkovi nemá šanci. I kdyby se do něj pustila pěstmi, nic by jí to nepomohlo, protože neznámý byl rozložitý jako kredenc.

Přitiskla si tašku k tělu a udělala to jediné, co bylo v dané situaci rozumné. Začala utíkat. Daleko se však nedostala. Zezadu ji totiž chytila železná ruka a pevně držela. Nato se Caitlin bleskově otočila a prudce vykopla.

„Co to…?“ vztekal se Dante a silnou paží si drobnou dívku přidržoval dál od těla.

„Okamžitě mě pusťte!“

„Tak mě přestaňte kopat!“

„Až mě pustíte!“ dožadovala se Caitlin. „Nemáte tušení, s kým jste si začal! Jsem expertka na bojová umění!“

Dante ji pustil a němě na ni zíral. Nedovedl si dívku nikam zařadit. Byla sice tma, avšak přesto pochopil, že je asi tak stejnou expertka na bojová umění jako on na baletní kreace.

„Nevím, co jste zač,“ zavrčela na něj Caitlin nepřátelsky a raději o kousek couvla, kdyby se na ni muž náhodou rozhodl zaútočit. „Jestli hned nezmizíte, nahlásím vás policii hned, jakmile se dostanu tam nahoru.“ Bradou ukázala k jasně rozsvícenému domu, který se ani o kousek nepřiblížil, ačkoliv podle svého mínění už ušla snad stovky kilometrů.

„Vy tam jdete? A proč?“

„To vás nemusí vůbec zajímat,“ odsekla Caitlin. Obrátila se a vydala se ke svému vytouženému cíli. Říkala si, že pokud je onen chlápek zloděj, jistě už pochopil, že si na ní nic nevezme a dá jí pokoj. Měla na sobě dlouhou květovanou sukni, volnou halenku, obyčejný kardigan a boty na nízkém podpatku. Šperky u sebe neměla žádné, jiné cennosti také ne.

Přesto sevřela tašku ještě pevněji, protože jeden nikdy neví…

Muž s ní srovnal krok, ale Caitlin si ho nevšímala. To tak, navazovat s ním oční kontakt! Přece nebude tak hloupá!

„To by mohlo být,“ pronesl Dante ponuře. Měl zvláštní nadání šokovat lidi bez toho, že by zvedl hlas, což se přesně stalo i teď. Caitlin ustala v chůzi.

„Cože?“

„Zásnubní večírek. Alejandro. Zní vám to povědomě?“ Založil si ruce na prsou a bedlivě si Caitlin měřil.

Caitlin se k němu otočila. Náhodou se právě ocitli na světle, takže si cizince mohla pořádně prohlédnout. Stačil jediný pohled a vyschlo jí v ústech.

Muž byl oblečený do gala. Měl na sobě černé kalhoty a bílou košili s rozepnutými horními knoflíčky. S kravatou se neobtěžoval, jako by mu to připadalo zbytečné. Vracel Caitlin netečný pohled a ruce si přitom zastrčil do kapes, čímž se mu napnuly kalhoty a vynikla tak jeho vypracovaná postava.

Měl ostře řezanou tvář a sexappeal z něj přímo sálal. Vypadal naprosto dokonale a Caitlin na chvíli zapomněla dýchat. V životě ho neviděla, avšak přesto jí připadal nějaký povědomý. Proč, to neměla tušení. Muž nebyl z těch, na něž by se dalo snadno zapomenout.

„Vy jste tu taky kvůli večírku,“ konstatovala, když se z mužova nevšedního zjevu trochu vzpamatovala. Měla na sebe zlost, že se jím nechala tak unést. „V tom případě nechápu, proč se schováváte mezi stromy a děsíte nic netušící hosty.“

Znovu se vydala vzhůru. Musela si pospíšit. Čas nebyl rozhodně na její straně. Nemohla si dovolit ztrácet ho klábosením s neznámým mužem, který v ní vzbuzoval zvláštní nepokoj.

Cizinec s ní znovu srovnal krok a Caitlin jeho přítomnost už nedokázala ignorovat tak jako před chvílí. Stále před sebou viděla jeho hezkou tvář i dokonalou postavu. Na příjezdové cestě teď přibylo světla a muž na ni vrhal dlouhý stín, který se Caitlin pletl do kroku.

Když už byla téměř u domu, stoupla si ke straně cesty a ještě jednou se pokusila dovolat Alejandrovi. Bylo jí divně a cítila se maximálně nepatřičně. Věděla, že Alejandro pochází z velmi bohaté rodiny, ale nikdy s tím neměla problém. Teď však, když viděla obrovské sídlo s nádvořím plným luxusních aut a rozlehlý pozemek, úzkostí se jí sevřel žaludek.

Naleštěné vozy zářily ve světle luceren a jasně rozsvícený dům vypadal zblízka jako palác. Vzdálená směsice rozličných zvuků, která z něj plynula, Caitlin napovídala, že její role, kterou si v Londýně tak lehkovážně zvolila, nebude rozhodně snadná.

„Nějaký problém?“ ozval se Dante.

„Vy jste ještě tady?“ opáčila Caitlin podrážděně.

„Říkal jsem si, že bych vás mohl doprovodit,“ odtušil Dante.

„Nevěříte snad, že jsem pozvaná?“ durdila se Caitlin.

Dante si ji prohlédl od hlavy až k patě s lenivou pečlivostí, která napovídala, že o tom má silné pochybnosti. Nakonec jeho tmavohnědý pohled zakotvil na Caitlinině tváři, která byla rudá rozpaky i zlostí. Nevypadala na hosta. Nebyla na to oblečená, působila vylekaně a ještě se ho pokusila napadnout.

„A jste?“ odpověděl jí otázkou Dante. „Vaše oblečení tomu každopádně neodpovídá.“

Caitlin zrudla ještě víc. Rodiče jí sice vždycky ujišťovali, že je krásná navenek i zevnitř, ale Caitlin věděla své. Vždycky chtěla být alespoň o deset centimetrů vyšší, o sedm kilogramů lehčí. Ke všemu ty odporné pihy a těžko zkrotitelné vlasy…

Ten chlap před ní vypadal jako vzor sexappealu, zatímco ona si připadala úplně nemožná. Díval se na ni s posměšným úsměvem, který se snažil skrýt, ale Caitlin nebyla slepá.

„Oblečení mám tady,“ řekla chladně a bradou ukázala na tašku. „A na večírek jsem byla pozvaná jako jeden ze dvou hlavních hostů, protože… protože jsem Alejandrova snoubenka,“ dodala. Ještě že její tvář už byla celá červená, jinak by nad tou lží musela zrudnout teď.

Dante ohromeně mlčel a nepřestával na ni zírat.

„Trochu jsem se opozdila, ale… no… možná bych už…,“ koktala Caitlin rozpačitě.

„Alejandrova snoubenka?“ opáčil Dante nevěřícně. Z míry ho hned tak něco nevyvedlo, ale Caitlin se to povedlo přímo parádně.

„Nemusíte se tvářit tak pochybovačně,“ vyprskla dotčeně, i když musela uznat, že kdyby byla na mužově místě, taky by měla silné pochybnosti. I když se s Alejandrem postupem času hodně sblížili, oba pocházeli z úplně jiných světů. Alejandro byl z aristokratické rodiny a neměl zapotřebí šetřit. Přesto s ním Caitlin nikdy neměla pocit, že by si někoho kupoval. Byla s ním legrace, navíc byl ohleduplný a laskavý. Vůči bohatým lidem trpěla předsudky jako každý jiný. Že jsou namyšlení, kašlou na druhé a povyšují se nad ostatní. Alejandro se tomuto modelu vymykal. Proto ho Caitlin tak zbožňovala.

Vypadali úplně jinak, a přesto v podstatě hodně podobně. Caitlin byla zrzka s bělostnou pihovatou pletí a zelenýma očima, zatímco Alejandro měl černé vlasy, snědou pleť a tmavohnědé oči. Oba však byli nepříliš vysocí a trochu při těle. Caitlin s ním bylo prostě dobře.

„Takže vy jste slečna Walshová?“

„Caitlin,“ opravila ho. „Podívejte, nemůžu se tu s vámi vybavovat do nekonečna. Musím…“ Caitlin znovu zašilhala k domu. Pokoušela se najít nějaký postranní vchod, kterým by mohla proklouznout dovnitř, ačkoliv neměla tušení, co bude dělat pak. Co když ji Alejandro stále nepostrádá? Kam se vrtne, aby se mohla nepozorovaně a v klidu převléknout?

Nemohla se dočkat, až bude po večírku a ona se bude moct i s Alejandrem vrátit do Londýna, kde jí život připadal mnohem normálnější.

Přehodila si pramen vlasů ze zad dopředu a začala si ho nervózně žmoulat. Horečně přitom přemýšlela, co dál.

„Takže vy tvrdíte, že…,“ ozval se vedle ní Dante.

Caitlin na něj pohlédla a po zádech jí znovu přejel mráz. Nechápala, jak to ten chlap dělá. Týpkům jako on se přece vždycky vyhýbala. Alfa samce nesnášela a pak, tak hezcí muži by se těžko zahazovali s tak obyčejnou holkou, jako byla ona. Kromě toho mu právě teď sdělila, že je zasnoubená. Nechápala, proč jí už dávno nedal pokoj.

„Ano, máte pravdu,“ řekla s mírným podrážděním. „Nejsem na večírek vhodně oblečená. A ke všemu se nemůžu Alejandrovi dovolat. Pořád svůj mobil někde zapomíná. Je s tím naprosto příšerný.“

„Divím se, že vás už dávno nezačal hledat,“ zamručel Dante. „To si o vás vůbec nedělá starosti? Jste přece jeho nastávající. Tedy alespoň to tvrdíte.“

„No, já… chápu, co tím myslíte,“ mumlala Caitlin. „On… my… nejsme na sebe nijak zvlášť úzce vázaní.“

„Zajímavý přístup,“ odtušil Dante. „Tedy vzhledem k tomu, že jste zasnoubení a hodláte se brát.“

„Vážně se už musím jít převléknout,“ ignorovala jeho poznámku Caitlin. Cosi na tom muži jí nahánělo strach. „A vůbec, ještě jste se mi nepředstavil. S kým konkrétně mám tu čest?“

Caitlin pohlédla na Danta s velkými otazníky v očích.

Dante se na okamžik zarazil a poohlédl stranou, ale hned se vzpamatoval.

„Vyznáte se uvnitř?“ zeptal se nečekaně a čile se s Caitlin proplétal mezi zaparkovanými auty. Hlídači v uniformách si jich nevšímali.

Přemýšlel, jestli ta dívka může vážně být bratrova snoubenka. Příliš tomu sice nevěřil, ale musel uznat, že bratrův vkus vlastně vůbec nezná. Nikdy neviděl žádnou z jeho přítelkyň, neznal ani jeho zájmy. Žili v jiných zemích, měli odlišné harmonogramy. Občas se setkali nad skleničkou někde v baru, ale už dávno si zvykli mluvit spolu o všem a vlastně o ničem.

Dante vždycky soudil, že bratrovi se líbí stejné ženy jako jemu – uhlazené, vychované, z vyšších kruhů. Byly sice poněkud nudné, ale zase člověk věděl, co od nich může čekat. V neposlední řadě byly všechny bohaté, takže bylo jisté, že mezi nimi není žádná zlatokopka. Těm se Dante vyhýbal jako čert kříži.

S jednou měl totiž velmi špatnou zkušenost. V devatenácti se zamiloval do ženy o deset let starší. Uměla to s ním tak dobře, že vůbec nepostřehl, že ho vlastně finančně vysává. Vykládala mu o násilnickém manželovi, s nímž se musela rozvést, a o chudáku batoleti, které potřebovalo náležitou péči. Byla sice úplně bez peněz, avšak stále plná nadějí na lepší budoucnost, což Dantovi imponovalo. Toužila po novém začátku, do něhož samozřejmě potřebovala peníze, jeho peníze, a čím víc si je od něj odmítala vzít, tím víc jich od Danta dostávala. Byla taky neskutečně krásná a v posteli to uměla jako málokterá – tedy pokud by Dante tehdy měl nějaké srovnání. Do té doby se pohyboval mezi stejnou sortou dívek, což byly krásné, nudné dědičky z dobrých rodin, které se podobaly jedna druhé jako vejce vejci.

Naštěstí ji Dante jednou nachytal v posteli s otcem jejího dítěte a všemu byl konec. Raději nedomyslel, co by se mohlo stát, kdyby k tomu nedošlo. Vynadal si do naivních hlupáků a poučil se. Od té doby si vybíral známosti výhradně ve svých společenských kruzích. Nikdy jinak. Možná byly někdy poněkud plytké a sebestředné, ale aspoň se nemusel bát, že ho připraví o majetek.

Caitlin Welshová mezi takové dívky s určitostí nepatřila. V Dantovi začalo hlodat podezření, že to tedy musí být jednoznačně zlatokopka.

Sám na sobě poznal, že zlomené srdce nepatří k tomu nejhoršímu, co může člověka v životě potkat. Pokud zklamání v lásce potká i bratra, jen ho to posílí, o tom byl Dante přesvědčen. Jenže co rodinný majetek? Předci ho shromažďovali a udržovali celá staletí, a teď by se měl dělit kvůli tomu, že se Alejandro zamiloval do nesprávné dívky?

Dante se rozhodl, že si Caitlin Walshovou proklepne, aby zjistil, co je zač. Pokud se přesvědčí, že jí jde jen o peníze, zajistí, aby Alejandro neudělal osudovou chybu dřív, než toho bude on i jeho rodina hořce litovat.

O tom přece bratrská láska je!

„Nikdy jsem v domě nebyla,“ odpověděla Caitlin upjatě. „Jak bych se tam tedy mohla vyznat? Doufala jsem, že Alejandro mi…“

„Je to přece i jeho večírek,“ skočil jí do řeči Dante. „Nejspíš má plno práce s hosty. To víte, sami se nezabaví… Ale máte štěstí. Náhodou se uvnitř velmi dobře vyznám. Znám to sídlo jako své boty.“

Caitlin překvapeně ustala v chůzi a se znatelnou úlevou na něj pohlédla. „A nevadilo by vám, kdybyste…? Víte, potřebuju se někde převléknout a nerada bych, aby…“ Vágním gestem ukázala na své oblečení. „Měla jsem tu být mnohem dřív, jenže se to nějak sešlo a… Pokud to v domě vážně tak dobře znáte, moc by mi pomohlo, kdybyste…“

„Kdybych vás propašoval dovnitř a ukázal vám místo, kde byste se mohla hodit do gala?“ dokončil za ni Dante. Shlížel na ni ze svých téměř sto devadesáti centimetrů a skepticky si prohlížel její tašku. Na nějaké nóbl šaty byla moc malá. „A proč bych to měl dělat, když jste mě předtím obvinila z toho, že jsem vás chtěl napadnout?“

„Překvapil jste mě,“ vysvětlovala Caitlin škrobeně. „Jinak jsem ani reagovat nemohla.“

„Mohla jste mě vážně zranit,“ odtušil Dante. „Pokud jste tedy vážně expertka na bojová umění,“ dodal posměšně.

Caitlin mlčela, avšak Dante na ní viděl, že by ho nejraději zahrnula urážkami. Měl se před ní stále na pozoru, ale už si byl jistý, že ho nemůže nijak ohrozit. Navíc se začínal těšit na příjemné zpestření jinak bezpochyby velmi nudného večírku.

„Naštěstí pro vás nejsem mstivý,“ pokračoval hladce, „a bude mi tudíž potěšením vám pomoct. Najdu vám nerušené místo, kde se budete moct dát do pořádku.“

„Nevím, jak bych vám měla poděkovat,“ odtušila Caitlin tónem, který měl do vděčnosti pěkně daleko.

Dante na to nic neřekl, avšak jeho tělem nečekaně proběhla jiskra, která mu zahřála krev a vyplnila rozkrok. Otočil se na patě a spěchal k neosvětlené boční straně domu.

„Musíte si pospíšit,“ nabádal Caitlin a na chvilku se zastavil, aby ho mohla dohnat. „Večírek už začal. Čím déle vám bude příprava trvat, tím dramatičtější bude váš vstup.“ Vrhl na ni zběžný pohled a viděl houšť neposlušných vlasů, které se tvrdošíjně odmítaly nechat spoutat do copu. Caitlin byla zadýchaná a tváře měla zrudlé námahou. Dante sjel mimoděk očima na její prsa. Vypadala skvostně. Snoubenka jeho bratra měla plnoštíhlou postavu a velká prsa.

Danta napadlo, že je vlastně docela hezká, ale hned se podrážděně opanoval. Pokud má zjistit, co má za lubem, neměl by se ničím rozptylovat. A pak, byla přece snoubenkou jeho bratra.

Zavedl ji do jedné z mnoha ložnic, vždycky připravených pro hosty, kteří by v sídle chtěli přenocovat. K tomu naštěstí docházelo zřídkakdy a Dante tomu byl rád. Nesnášel, když byl dům plný lidí, kteří navíc zůstali přes noc. Příliš si vážil soukromí.

„Jako doma,“ pobídl Caitlin, která se rozhlížela kolem sebe a k ničemu se neměla. „Počkám na vás venku. Mohla byste tu zabloudit. Sama byste těžko nenašla, kudy na večírek.“

„Určitě to zvládnu,“ odtušila Caitlin nepřesvědčivě. Tolik luxusu v životě neviděla.

„Raději přece jen počkám.“

„Proč?“

Danta píchl osten viny. Umínil si, že musí pokud možno co nejrychleji zjistit, oč Alejandrově snoubence jde, dřív než ji začne litovat. Zachytil její nejistý pohled a provinile se začervenal.

„Řekněme kvůli tomu, že jsem slušně vychovaný,“ odpověděl stroze.

„Tak dobře.“ Caitlin na chvíli zaváhala, ale pak se pousmála a dodala nesměle: „Budu nejspíš potřebovat morální podporu. Nejsem… nejsem zvyklá na tak pompézní akce. Když jsme Alejandro a já…“ Zmlkla a zrudla až po kořínky vlasů.

„Když jste Alejandro a vy co?“

„Věděla jsem předem, že se bude organizovat nějaký večírek,“ vyhrkla Caitlin, „ale netušila jsem, že to bude v takovém grandiózním rozsahu.“

„Alejandro pochází z velmi významné a bohaté rodiny,“ poznamenal Dante a bedlivě si Caitlin měřil. Uniklo mu snad něco? „Kdyby hosté nebyli pozvaní na poslední chvíli, účast by byla ještě vyšší. Dvě stě lidí je právě tak akorát.“

„Jenže… ty vozy venku…“ Caitlin vzdychla. „Nevím, jestli jsem si vzala vhodné šaty.“

Dante si vybavil všechny ty ženy v přízemí, které se promenádovaly v luxusních šatech ověšené diamanty, a pocítil určité pochyby. Je Caitlin vážně zlatokopka? Pak si však řekl, že určitě ano, jen patří k těm vychytralým. Hraje si na nezkušenou a přitom jistě velmi dobře ví, co dělá. Nasupeně sevřel rty.

„Určitě přeháníte,“ zamumlal.

„Počkejte, až ty šaty uvidíte,“ odvětila Caitlin a obrátila oči v sloup. „Být vámi, nijak bych se neunáhloval. Ještě rád svá slova vezmete zpátky. Prostě jsem si nemyslela, že…“

„Nemyslela jste si co?“

„Že to bude v tak velkém stylu, jak jsem už říkala,“ odpověděla Caitlin upřímně. „A to sídlo… Je obrovské a hrozně okázalé.“

„Přece jste věděla, že váš snoubenec pochází z bohaté rodiny,“ opakoval Dante.

„To ano, ale… No nic, na tom nezáleží. Už se nedá nic dělat. Změnit to nejde, takže… Mohl byste jít ven? Budu hned hotová!“

Dante vyšel na chodbu a umiňoval si, že víc jak čtyřicet minut jí nedá. Pak si vybavil její neposlušné vlasy a pár minut ještě přidal. Vypadala úplně jinak než dívky, na které byl zvyklý, a docela ho to vyvádělo z konceptu. Byl hrozně zvědavý, jakou proměnu uvidí, až se dveře zase otevřou. Hlavou se mu honily všelijaké představy, kterým se Dante rozhodl čelit kontrolou mailů. Opřel se zády o zeď a začal je pročítat, když se dveře otevřely a Alejandrova snoubenka vyšla ven. Byla nervózní, ale velmi jí to slušelo.

„To bylo rychlé,“ podotkl a bez okolků si ji prohlížel.

Příšerné oblečení, v němž přišla, bylo samozřejmě pryč. Nyní na sobě měla tmavozelené šaty, které láskyplně obepínaly všechny křivky jejího těla. Caitlin byla sice drobná, ale měla nesmírně ženskou figuru.

Znovu musel uznat, že nevypadá vůbec špatně, a opět se pokáral za svou nepřiměřenou reakci.

„Zapomněla jsem si doma diamanty,“ přiznala Caitlin a nervózně si pohrávala s tenkým zlatým řetízkem, který dostala od rodičů k šestnáctinám.

„Pochybuju, že si toho někdo všimne,“ zamumlal Dante. Nemohl si pomoct, ale jeho zrak přitahovaly její štíhlé prsty, tahající za řetízek nad svůdným výstřihem. Zaskřípal zuby a spěšně se odvrátil.

„Díky za vaši podporu. Jste moc hodný.“ Caitlin se s Dantem snažila držet krok, ale nebylo to vůbec snadné. Měla protivně vysoké podpatky, takže se obávala pádu.

„Hodný…,“ zamručel Dante. „To jste zřejmě jediná, která si to o mně myslí. Jak jste se vůbec s Alejandrem seznámili? Musím přiznat, že to pro nás všechny bylo obrovské překvapení, když nám Alejandro oznámil, že se zasnoubil. Pořád nic a najednou…“

Dante se snažil jít pomaleji než obvykle, protože viděl, že rychlá chůze dělá bratrově snoubence potíže. V očích měla nepokrytý údiv nad vším tím luxusem, který ovšem Dante vůbec nevnímal. Kráčeli kolem bohatě zdobeného kovového zábradlí, skrze které bylo vidět do rozlehlého přízemí s mramorovou podlahou a bílými stěnami, jež zdobilo pouze několik cenných obrazů moderního umění. Klenutému stropu vévodil křišťálový lustr, podobající se křehkému vodopádu. Pět metrů pod ním se nacházela vstupní hala, kterou strážilo několik uniformovaných mužů. Dante s Caitlin se jí úspěšně vyhnuli.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Snoubenka mého bratra.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.