Misty Edwards

O ČO TU IDE?

Ukážka z elektronickej knihy

Americký originál: What Is the Point?

© 2012 by Misty Edwards

Vydavateľ:

Originally published in English by (Passio), Charisma Media/Charisma House Book Group, 600 Rinehart Road, Lake Mary, Florida 32746, U.S.A. All rights reserved.

Slovenské vydanie:

© 2022 KUMRAN, s. r. o.

Mýtna 62, 064 01 Stará Ľubovňa

www.kumran.sk

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uložená do informačných systémov ani inak rozširovaná (elektronicky alebo mechanicky) bez predchádzajúceho písomného súhlasu vydavateľa.

Biblické citáty v tejto knihe sú uvedené podľa: Biblia. Slovenský ekumenický preklad s deuterokánonickými knihami. Banská Bystrica: Slovenská biblická spoločnosť, 2012.

Preklad: Zuzana Vengliková

Jazyková korektúra: Eva Petrovičová, Zuzana Guričanová

Zodpovedný redaktor: Eva Štrbová

Obálka a grafická úprava: Štefan Talarovič, Ľudmila Králiková

Originál obálky: © 2012 Justin Evans

Tlač: Tlačiareň Heidy, s. r. o.

Prvé vydanie: ISBN 978-80-89993-59-8

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2022

Túto knihu venujem svojim rodičom Robertovi a Donne Edwardsovcom. Ak by som mala opísať všetko, čo som sa od vás naučila, potrebovala by som na to celú knihu. Najviac však na vás obdivujem hlbokú oddanosť Ježišovi a rodine.

Obaja ste sa bezvýhradne obetovali pre lásku. Dojíma ma vaša radikálna poslušnosť a veľkorysá starostlivosť. Zriedkavo stretávam ľudí, ktorí by tak húževnato kráčali s Bohom a milovali ľudí – a to nielen rok či dva, ale celé desaťročia! Nezastavujete sa a ja som vám nesmierne vďačná za to, že ste mi ukázali, ako nasledovať Ježiša taká, aká som, a ako nezištne milovať ľudí.

Rada by som sa poďakovala aj Mikovi Bicklovi. Počúvala som tvoje kázne od svojich tínedžerských čias a nedokážem vyjadriť, aká som ti vďačná za všetko, čo si o Bohu naučil nielen mňa, ale aj mnohých iných. Svojou múdrosťou si formoval môj pohľad na Boha, na mňa samu a na svet a táto kniha je popretkávaná pravdami, ktoré som sa naučila od teba. Ďakujem, že si nám dovolil prevziať svoje myšlienky a rozvíjať ich.

Až do konca!

PREDSLOV

V tejto generácii je mnoho hľadajúcich mužov a žien rôzneho veku, ktorí hľadajú skutočné odpovede a hlbší zmysel nielen svojich vlastných životov, ale celého stvorenia a dejín ľudstva. Niektorí z nich vyrástli v cirkevnom prostredí alebo v rôznych náboženstvách, iným chýba akékoľvek náboženské zázemie; jedno však majú spoločné – neutíchajúcu potrebu hľadať.

Každý človek túži objaviť zmysel života a smrti a úlohou tejto túžby je priviesť nás priamo k Ježišovi a jeho bezodnej múdrosti. Jedna z príčin nespokojnosti a prázdnoty, ktorú prežívajú aj mnohí kresťania, spočíva v tragickom nedostatku poznania Boha a jeho príbehu. Z toho dôvodu im následne chýba aj vízia a zmysel. Ľudia dnes na otázku zmyslu života hľadajú viac než len jednoduché svojpomocné odpovede. Chcú viac než len povzbudenie, aby sa vymanili zo sebaľútosti a zmätku. Chcú sa nechať uchvátiť niečím, čo ich presahuje. Život a celé dejiny ľudstva majú zmysel, ktorý možno nájsť jedine v srdci Boha, ktorý všetko stvoril a potom vydal seba samého, aby nás pritiahol k sebe. Misty Edwards hovorí: „Kým neobjavíme to, čo hľadá Boh, neobjavíme to, čo hľadáme my sami.“ Odpoveďou na túžbu hľadajúceho srdca je hlbšie poznanie Boha, jeho srdca a jeho plánu s nami.

Misty Edwards patrí k ľuďom, ktorí hľadajú pravdu. Už v detstve neprijímala ako samozrejmé všetko, čo jej povedali, ale neúnavne pátrala po pravde a skutočnom zmysle života a dejín. Pozoroval som ju, ako sa už od mladosti snažila popasovať s pravdou a horlivo sa usilovala vyrovnať sa so životnými rozpormi a lepšie pochopiť Boha. Nebojí sa klásť ťažké otázky a nezastaví sa, kým nenájde odpovede. V tejto knihe ponúka niekoľko záverov, ku ktorým došla počas hľadania múdrosti a zmyslu. Misty poznám ako ženu, ktorá o pravde nielen hovorí, ale usiluje sa podľa nej aj žiť. Je to žena, ktorá Ježiša miluje celým srdcom aj celou mysľou.

– Mike Bickle,

riaditeľ International House of Prayer

1

PREČO?

„O čo tu ide? Mám osemnásť a žijem v zapadákove. Čas sa mi kráti! Jedného dňa zomriem a môj život neprináša nijaké ovocie. Nič nerobím! Minúty ubiehajú a ja tu len tak vysedávam! Aký to má zmysel?“

V duši mi pulzovala túžba mať na svet vplyv. Pochodovala som chodbou nášho malého domu v texaskom mestečku Sundown a nahlas som sa sťažovala. Išlo o ďalší z mojich výbuchov nespokojnosti, ktoré boli výsledkom hodín premýšľania. Mama bola práve v kuchyni a chystala večeru a s povzdychom mi povedala, aby som sa upokojila.

„Upokojiť sa? Ako sa mám upokojiť? Veď nič nerobím! Zanedlho zomriem a ešte som nič nedokázala! Aký zmysel má môj život? Načo tu som? Nemôžem sa upokojiť!“

Mala som pocit, akoby som sedela v uháňajúcom nákladnom vlaku bez rušňovodiča, zatiaľ čo americké malomesto, v ktorom som vyrastala, si žije ako v spomalenom filme. Rútila som sa obrovskou rýchlosťou a už som videla svoj koniec, ale ostatní si žili, ako keby o nič nešlo, ako keby nikdy nemali zomrieť. Uvedomovala som si, že smrti sa nevyhnem a že život je krátky, preto som zúfalo túžila objaviť jeho zmysel.

Odkedy si spomínam, vždy som mala mnoho otázok o zmysle života. Ani netuším, koľkokrát som sa spytovala samej seba: „O čo v živote vlastne ide? Aký to má všetko zmysel?“

Vyrástla som v kresťanskej rodine s rodičmi, ktorí milovali Pána. Pochádzam z malého texaského mesta, v ktorom sa väčšina ľudí považuje za kresťanov a navštevuje niektorý z miestnych cirkevných zborov. Verila som v Boha a úprimne som milovala Ježiša, ale nerozumela som mu a nechápala som, načo stvoril svet. Verila som, že po smrti pôjdem do neba, ale lámala som si hlavu nad tým, načo žijem tu na zemi. Nešlo mi o to, kam raz pôjdem, ale o to, prečo som tu. Raz som sa Pána opýtala: „Ak je zmyslom života dostať sa do neba, prečo si ma jednoducho nezabil, keď som ťa prijala ako svojho Pána?“ Chcela som vedieť, prečo musím prejsť celým životným procesom a aký zmysel má tých pár rokov, ktoré strávim na tejto zemi.

Spomínam si, ako som neraz sedela na hojdačke na zadnej verande a dívala sa na širokú texaskú oblohu. Pri pohľade na hviezdy som cítila to, čo má v srdci každý človek – že Boh existuje a díva sa na mňa. Zdvihla som oči k nebu s otázkou: „Kto si? Kde si? Počuješ ma? Vidíš ma? Načo som tu?“

Hoci som bola kresťanka a verila som v Ježiša, trápilo ma mnoho otázok, na ktoré mi vedúci odpovedali iba: „Len ver,“ akoby veriť znamenalo poslepiačky tápať v tme. Takáto odpoveď ma neuspokojila, iba väčšmi burcovala moju hlbokú túžbu pochopiť, o čom je život.

Zoznam mojich otázok bol veľmi dlhý a sústavne sa mi prehrával kdesi na pozadí mysle. Ak Boh po mne tak veľmi túži, uvažovala som, prečo sa mi jednoducho nezjaví? Skutočne ho môj život zaujíma a chce byť jeho súčasťou? Chcela som vedieť, prečo nás vôbec stvoril. Aký bol jeho pôvodný zámer? Prečo nás umiestnil do sveta, kde sme náchylní na hriech, a dal nám hriešnu prirodzenosť, ak vedel, že budeme podľa nej konať? Prečo dopúšťa zlo? Prečo toľkí ľudia vo svete trpia? Prečo bohatí a arogantní ľudia, ktorí Boha opustili, nenesú za svoje správanie nijaké dôsledky? Prečo je život nudný a týždeň za týždňom ubiehajú v desivej jednotvárnosti? Prečo spravodlivosti chýba horlivosť, zatiaľ čo zlu nedochádza sila? Prečo vôbec existuje zlo? A diabol? Moja myseľ neustále chrlila nové a nové otázky.

Rodičia boli z mojich otázok v koncoch a ich odpovede ma iba zriedkakedy uspokojili. Moje srdce dychtilo po hlbšom pochopení života a zúfalo si nad tým, že ho nemajú ani tí, u ktorých som hľadala radu. Bola som nespokojné zádumčivé dievča, ktoré túžilo spoznať absolútnu pravdu.

Odmietala som slepú a racionálne nepodloženú vieru. To, čo mi vštepovali, som neprijímala ako samozrejmé a nechcela som sa spoliehať na to, že niekto to už za mňa premyslel. Túžila som prísť na veci sama. Potrebovala som sa popasovať s otázkami, aby som si mohla byť istá tým, čomu verím. Chcela som, aby mi život aj Boh dávali zmysel a aby sa všetky protirečenia vyjasnili. Môžem čestne vyhlásiť, že múdrosť má pre mňa väčšiu cenu ako zlato či striebro. Po opravdivej viere postavenej na dôkazoch som túžila viac ako po pôžitkoch a pohodlí. Dychtila som po pravde tak, až to bolelo.

Každý raz zomrie

Spomedzi všetkých mojich otázok bola najkľúčovejšia táto: „Aký je zmysel života?“ Som presvedčená, že v istom bode života si ju položí každý, pretože odpoveď, ktorú si na ňu dáte, rozhodne o všetkom. Niektorí ľudia sa s ňou stretnú až vo chvíli, keď pozrú smrti do očí. Nad zmyslom života často uvažujeme vtedy, keď nám zomrie niekto blízky alebo keď sa sami ocitneme na smrteľnej posteli. Kráľ Šalamún vyhlásil, že človek má večnosť vpísanú v srdci (Kaz 3, 11). Verím, že každá ľudská bytosť bez ohľadu na to, k akému náboženstvu sa hlási, ba dokonca aj keď sa považuje za ateistu, má hlboko vnútri myšlienky na smrť a večnosť a zamýšľa sa nad zmyslom života.

Raz som počula rozhlasovú reláciu o strachu zo smrti. Hovorilo sa v nej o tom, aký je silný a že podľa štatistík ide u väčšiny ľudí o najväčší strach. Redaktor sa rozprával s rôznymi ľuďmi o tom, ako ich strach zo smrti paralyzuje. Niektorí sa uprostred noci budia celí spotení, iní ani nedokážu zaspať, pretože sa boja, že sa už neprebudia. Ďalší tlmia strach drogami a sú aj takí, ktorých strach zo smrti doviedol k depresii alebo iracionálnym rozhodnutiam.

Relácia vo mne hlboko zarezonovala, pretože ako človek, ktorý hľadá pravdu, som vedela, že ju možno nájsť iba vo večnosti, nie v tomto prchavom živote. Ak chceme objaviť zmysel života, musíme nazrieť do večnosti a ujasniť si, čomu veríme o posmrtnom živote. Čomu veríme o večnosti, rozhoduje o tom, čomu veríme o svojom momentálnom živote.

Stotožňujem sa s tým, čo kráľ Šalamún napísal v Kazateľovi. Napriek tomu, že sa obklopil všetkým, čo život dokáže človeku ponúknuť, dospel k záveru, že to všetko je márnosť. Aj ja som sa pokúsila predstaviť si samu seba na vrchole blahobytu, ale uvedomila som si, že nakoniec tak či tak zomriem. Mohla by som sa usilovať o dosiahnutie pôžitkov, ale smrti sa nevyhnem. Mohla by som sa venovať dobročinným aktivitám a pomáhať chudobným, no napokon aj tak zomriem. Každý raz zomrie. Bez výnimky. Každý z nás má na tejto zemi pridelený iba obmedzený čas.

Všetko, čo sa robí „pod slnkom“, je „márnosť a honba za vetrom“ (Kaz 1, 14). Je to ako snažiť sa chytiť vietor, len aby človek napokon skončil s prázdnymi rukami. Všetko sa pomíňa veľmi rýchlo.

Hodiny v mojej duši odmeriavali čas a môj hlad po odpovediach z roka na rok narastal. Chcela som, aby môj život mal nejaký dosah. Aby mal zmysel. Chcela som si byť istá, že to, čo mám v živote robiť, budem robiť s presvedčením. Túžila som po niečom s presahom do večnosti. Moja duša naliehavo potrebovala odpovede.

Možno aj vy si spomínate na to, ako ste sa ako päťroční usilovali pochopiť, ako dlho znamená večne. Každý z nás sa niekedy pokúsil pochopiť život a smrť, pretože ich máme vpísané v srdciach. To, čo si myslíme o smrti, ovplyvňuje to, ako žijeme. Skrátka je to tak. Odpoveď na otázku o zmysle večnosti určuje zmysel života a odpoveď na otázku o zmysle života zásadne ovplyvňuje to, ako žijeme. Takže ako znie tá odpoveď?

Musíte to riešiť s Bohom

Keď mi v devätnástich rokoch diagnostikovali rakovinu, váha večnosti na mňa doľahla viac ako kedykoľvek predtým. Choroba ešte posilnila moju už beztak horúčkovitú túžbu po objavení zmyslu života a donútila ma hľadať ho s priam zúfalou urputnosťou. Musela som sa pýtať: „Čo ak tento rok zomriem? Čo ak zomriem už o mesiac?“ Podobné otázky by sme si mali klásť všetci – tu a teraz. Mali by sme žiť tak, akoby sme raz mali zomrieť, pretože raz zomrieme. Viem, že to vyznieva ako pesimistický úvod knihy, ale niečo vám poviem: jedného dňa zomriete a nemáte mnoho času na to, aby ste zistili, o čo v živote vlastne ide.

Ak máme nájsť zmysel života, musíme pochopiť zmysel smrti, a ak máme čeliť večnosti, musíme si ujasniť, čomu veríme o Bohu. Bez ukotvenia v niečom transcendentnom, čo potrvá aj vo večnosti, nemožno v tomto opare nazývanom život nájsť dostatočný zmysel. Inými slovami, ak chcete objaviť zmysel života, musíte to riešiť s Bohom. Zmysel života v tom najuniverzálnejšom význame musí byť zrozumiteľný pre každého a musí mať presah do večnosti. Ak teda chceme nájsť „lebo“ na otázku „prečo?“, musíme to riešiť so Stvoriteľom a zaoberať sa jeho pôvodnými zámermi. Iba on dokáže dať zmysel svetu, v ktorom žijeme. On jediný totiž vie, prečo ho stvoril.

Mnohí veľkí myslitelia v dejinách sa pokúšali definovať zmysel života. Niektorí dospeli k záveru, že spočíva v ľudskej dôstojnosti a schopnosti konať ušľachtilé činy. Pre iných je zmyslom života pôžitok. Podľa ďalších je najdôležitejšie vedieť sa povzniesť nad všetky životné okolnosti a žiť „dobrým“ a „víťazným“ životom. Iní tvrdia, že zmyslom života je milovať, ale ich odpoveď je nedostatočná, pretože lásku nedefinujú podľa Božích kritérií, ale ľudských. Pre mňa sú tieto teórie neuspokojivé a prázdne, pretože neberú do úvahy skutočnosť, že každý raz zomrie – rovnako ten, ktorý miloval, ako aj ten, ktorý nenávidel. Tak načo sa snažiť? A kde je prepojenie s večnosťou?

Tieto názory majú aj ďalšiu slabinu: zmysel života opisujú slovami „ušľachtilosť“ a „láska“, ale zo svojho jadra vylúčili Boha. Ak zo zmyslu života vynecháme Boha a snažíme sa ho nájsť iba v dobrote samotného ľudstva, sme na tom biedne, pretože niečo také je nedosiahnuteľné a neudržateľné.

Viktor Frankl sa nad touto témou poctivo zamýšľal a napísal knihu s názvom Hľadanie zmyslu života, ktorá bola preložená do viac ako dvadsiatich štyroch jazykov a predalo sa z nej vyše desať miliónov výtlačkov. Ani on mi však neposkytol uspokojivú odpoveď. Vo svojej knihe hovorí o obrovskom utrpení, ktorým prešiel počas druhej svetovej vojny v nacistickom koncentračnom tábore. Je to dojímavé rozprávanie o ľudskej dôstojnosti, ktorého autor prichádza k veľmi hlbokým, ale neúplným záverom.

Frankl tvrdí, že jedným zo zmyslov ľudského života je používať slobodnú vôľu, rozhodovať o tom, ako zareagujeme na svoj osud. Možnosť rozhodovať sa je súčasťou ľudskej dôstojnosti. To je zmysel života. Súhlasím, že ide o dôležitú myšlienku, ale odráža iba časť pravdy.

Ak je konečným zmyslom ľudského života dôstojnosť (zomrieť s hrdosťou a byť „dobrým“ človekom), ak toto má byť koniec môjho príbehu, zanecháva to vo mne pocit prázdnoty a zmätku. Dobrého aj zlého človeka stihne rovnaký osud – smrť. Definícia zmyslu života musí byť zakorenená v tom, čomu veríme o večnosti, ináč bude nepresná a neuspokojivá.

Ak chceme objaviť zmysel života, musíme najprv pochopiť zmysel hrobu a dospieť k jasnému záveru o tom, čomu veríme nielen o ľuďoch, ale aj o Bohu. Nato, aby sme videli svoj príbeh, musíme sa najprv nechať vtiahnuť do Božieho príbehu. Priznávam, že k otázke zmyslu života pristupujem s veľkým rešpektom. Nemám na to, aby som definovala Boha alebo jeho príbeh, ale vo svojej jednoduchosti sa s vami podelím o pravdy, ktoré mi vpísal do srdca, aby som vás povzbudila na vašej ceste.

2

ČO BOH HĽADÁ?

Keď som sa začala boriť s pravdou a hľadať zmysel života, rýchlo som zistila, že zápasím so samotným Bohom. Tá hora otázok ma sústavne viedla ku konfrontáciám s ním. Hovorím to veľmi opatrne, pretože Boh tróni nad našou zemou, prebýva vo večnosti a jeho meno je sväté. Priehrštím odmeriava oceány a oblohu rozprestiera ako stan. Nemôžeme pred ním ujsť ani ho pretvoriť podľa svojich predstáv. Svojimi slovami stvoril a udržuje vesmír (Hebr 1, 3). Stvorenie existuje iba vďaka tomu, že to chce. On je Boh, ale my sme si ho prispôsobili vlastnej predstave „Boha“.

Témy Boha sa preto dotýkam s veľkou bázňou a nenamýšľam si, že ho chápem. Je tajuplný. Keď hovorím, že „som zápasila s Bohom“, vyslovujem to s bázňou. Nedlhuje mi odpovede, ktoré hľadám, ale vo svojej štedrosti a túžbe byť poznaný mi ich dáva.

Bázeň pred Pánom je začiatkom múdrosti (Prís 9, 10) a hľadanie zmyslu je hľadaním múdrosti. Všetci potrebujeme viac bázne pred Bohom. Aj na sebe badám, ako rýchlo mi dokáže zovšednieť jeho majestátnosť. Vedomie jeho veľkosti ...

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

PREDSLOV

1

2