Zlatý fond SME

Klasické diela nielen slovenskej literatúry na

zlatyfond.sme.sk

Biela ruža

Terézia Vansová

Copyright © 2021 Petit Press

Copyright ePub version © 2022 iAdverti

Copyright © 2021 Zlatý fond denníka SME

All rights reserved.

Ďakujeme digitalizátorom: Viera Studeničová, Michal Garaj, Erik Bartoš, Bohumil Kosa, Dušan Kroliak, Klaudia Miezgová, Henrieta Lorincová

Tento súbor podlieha licencii \'Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivs 2.5 License\'. Viac informácií na

http://zlatyfond.sme.sk/dokument/autorske-prava/

ISBN-978-80-559-0776-5

￼

PÔVODNÁ PUBLIKÁCIA

Terézia Vansová. Biela ruža. Mladé letá. Bratislava 1969. 129 s.

Bibliografické poznámky

Terézia Vansová: Biela ruža

Poviedky

Mladé letá 1969

Klub mladých čitateľov

Z poviedok Terézie Vansovej vybrala Mária Ďuríčková.

Jazyková úprava, doslov a slovník Margita Valehrachová-Matulayová.

Vydali Mladé letá, slovenské vydavateľstvo kníh pre mládež, n. p., Bratislava, v roku 1969, ako svoju 2704. publikáciu.

Vydanie prvé.

Zodpovedný redaktor J. Horniš.

Výtvarný redaktor J. Švec.

Technický redaktor M. Skripek.

BIELA RUŽA

Bolo jasné jarné popoludnie. Príroda v plnom kvete a mladej bujnej kráse.

Moje školské deti boli popoludní netrpezlivé, ich hravá myseľ blúdila po slobode, po priedomí, po ceste plnej jasu a slnečného tepla. Do skúšky mali sme len niekoľko dní, ale práve tie boli najťažšie: moje deti nedávali pozor na to, čo som im rozprávala.

Konečne blížila sa štvrtá hodina, i ja cítila som akúsi únavu. Kázala som deťom, aby sa pomodlili a šli domov, ale pekne, ako sa na poriadne deti svedčí. Lenže od rozkazu do vykonania je ďaleká cesta, a kto by od dedinských detvákov naozaj očakával, aby išli zo školy po dvoch, nepoznal by ich povahu. Ešte popod obloky, popred kostol a faru ako-tak, potom však rozutekajú sa na všetky strany. I teraz, ako zašli k hlbokému závozu, vedúcemu do dediny, dali sa do behu. Ktorýsi malý nezbedník od samej samopaše hodil sa priam na zem, tvárou do neba, knihy praštil nabok, trepal rukami-nohami a smial sa z plného hrdla.

Jeho kamaráti pravdaže nemohli prejsť len tak vedľa neho, ale dali sa ho preskakovať — ba ešte i vrátili sa k nemu, kým nezbedník nechytil jedného za nohu a nestrhol ho na seba. Potom hodili sa ešte i ostatní na nich a nastalo poriadne klbčenie.

Prizerala som sa im, lebo som vyšla za nimi na cestu. Potom sama rozveselená vošla som do svojho bytu. V starej škole nemali miesta pre mňa, býval tam chorý učiteľ so svojou rodinou, bývala som teda v malom domci, vystavenom neďaleko školy na strmine, nad vyšným koncom dediny. Krížom nad mojím obydlím stála škola, oproti nej fara a trošku ďalej kostol, za ktorým bol cintorín.

Koniec ukážky

Table of Contents

Pôvodná publikácia

Biela ruža