Melanie Milburneová

Nevinná třicítka

Překlad: Libuše Měšťanová

Milá čtenářko,

hned dvě třídílné série začínají tento měsíc. Ve Sladkém životě je to příběh nazvaný O čem slečna nemluví, na který v květnu naváží Nebezpečně návykové noci a v červnu Žena, na niž měl zapomenout. Hrdiny všech tří jsou bratři Marchettiové. Pokud podle jména soudíte, že to jsou opět Italové (o nich jsme si povídali minulý měsíc, vzpomínáte?), máte pravdu tak napůl. Oni jsou to totiž Italové i bratři taky jenom napůl. Nikosova maminka z knihy, kterou si můžete přečíst tenhle měsíc, je Řekyně. A matky jeho dvou bratrů jsou Arabka a Ruska. Všechny tři příběhy napsala Abby Greenová.

Druhou sérii zahajuje tento měsíc příběh ve Sladkém životě Duo s názvem Nevinná třicítka. Hlavní hrdinkou je nesmělá Ivy, která má dvě kamarádky, jejichž osudy budou popsány v knihách Proti jeho pravidlům (v květnu) a Jedna noc stačit nemůže! (v červenci). A všechny tři uspějí v náročné disciplíně, kterou ale moje hrdinky zvládají přímo bravurně – v krocení playboyů! A ještě bych Vám neměl zůstat dlužit jméno autorky. Všechny tři knihy napsala Melanie Milburneová.

Jak vidíte, máte se teď hned čtyři měsíce na co těšit… I když… proč jenom čtyři měsíce? Romantické a láskyplné příběhy Vám přece přináším každý měsíc. A nejenom v edicích Sladký život a Sladký život Duo!

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

One Night on the Virgin’s Terms

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2020

Překlad:

Libuše Měšťanová

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2020 by Melanie Milburne

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2022

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN: 978-83-276-7756-3 (EPUB)

ISBN: 978-83-276-7757-0 (MOBI)

ISBN: 978-83-276-7758-7 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

Ivy Kennedyová byla zrovna u kadeřníka, když objevila řešení svého problému s panenstvím. Odpověď našla při listování jedním bulvárním plátkem, zatímco čekala na barvení vlasů. Po pravdě řečeno měla odpověď už léta doslova před nosem, ale všechno jí došlo až teď.

Louis Charpentier – expert na vztahy na jednu noc a zároveň nejlepší kamarád jejího staršího bratra. Ten její problém určitě vyřeší. Koho by napadlo, že nechat si udělat světlé pramínky do vlasů může být najednou tak zlomovým okamžikem?

Sarina, její kadeřnice, se zadívala Ivy přes rameno na článek, který měla před sebou, a tiše si hvízdla.

„Páni, Louis Charpentier je ale fešák. Je tak úžasný, že mi úplně stačí podívat se na jeho fotku, a už jsem z něj celá vedle. Vsadím se, že v soutěži o nejpohlednějšího starého mládence roku letos zase vyhraje. Kolikrát už se jí účastní? Potřetí?“

„Počtvrté.“

Ivy obrátila stránku, ale potají si ten článek založila prstem. Chtěla se na Louise podívat ještě jednou, aniž by jí nad ním přes rameno slintala blahem její kadeřnice.

Co nejlhostejněji pokrčila rameny a dodala: „Sluší mu to.“

Celá léta nebyl Louis nikým jiným než nejlepším kamarádem jejího bratra Ronana. Hezký, ale ne dost na to, aby ji dokázal „uvést v pokušení“, slovy Jane Austenové. Ale její třicáté narozeniny se kvapem blížily a ona pořád zůstávala pannou. Potřebovala s tím něco udělat – a brzy.

Jak by mohla někdy najít životního partnera, dokud něco neudělá s touhle trapnou intimní záležitostí?

Strávila většinu dospělého života tím, že hledala výmluvy, aby se mohla vyhnout schůzkám, protože měla strach. Strach z toho, že bude muset být před nějakým mužem nahá a nebude se mu líbit. Strach z toho, že jí ten člověk ublíží. Z toho, že se zamiluje do někoho, kdo ji pak pustí k vodě.

Ale za pár týdnů jí bude třicet, a proto je nejvyšší čas tenhle strach překonat.

Třicet!

Zatraceně! Copak je v dnešní době někdo ve třiceti ještě panna?

A kdo by mohl líp vyřešit její problém než Louis, který je mistrem ve svádění. Kdo jiný by ji mohl zbavit zábran a ostychu?

Bude jí sice trapné ho o něco takového požádat, ale zároveň si nedovedla vůbec představit, že by se obrátila na někoho jiného.

Přála si někoho, koho zná a komu může věřit. Ne někoho, kdo by se jí smál nebo si z ní dělal legraci kvůli tomu, že je ve svém věku ještě panna. Nebo měl drsné poznámky kvůli jejímu tělu, jako jeden z jejích dřívějších nápadníků.

Louis nebyl cizí člověk, byl to kamarád…

Teď, když její bratr emigroval do Austrálie, aby mohl být se svým přítelem Rickym, Ivy vídala Louise jen občas u oběda nebo kávy. A poslední schůzku musela dokonce zrušit kvůli velké zásilce starožitností, která přišla z Francie do obchodu, ve kterém pracovala jako kustod.

Ivy věděla, že jestli nebude jednat hned, brzy ztratí odvahu a nakonec si všechno rozmyslí. Do třicátých narozenin jí zbýval jen poslední měsíc.

Zhluboka se nadechla, otevřela znovu časopis a zadívala se na Louise. Byl vysoký, tmavovlasý, v kouřově modrých očích měl zamyšlený výraz, ze kterého se nedalo nikdy nic vyčíst, a byl doslova a do písmene symbolem mužské krásy.

Dotkla se špičkou prstu jeho úst na fotografii a začala si v duchu představovat, jak je cítí na svých rtech. Sklouzla pohledem o něco níž, k jeho pevným, svalnatým stehnům a najednou se v duchu celá zachvěla.

Rychle časopis zavřela. Ano. Byl to ten pravý. Ne na lásku na celý život, ale pro řešení jejího problému.

Teď ho o tom ale potřebovala přesvědčit.

Louis Charpentier právě dokončoval ve své londýnské kanceláři komentář k architektonickému projektu, když mu zavolala sekretářka.

„Louisi? Je tu –,“ začala.

„Řekl jsem, že dnes odpoledne nechci být nikým rušený, Maureen,“ odpověděl stroze.

Proč se zatraceně náhradní sekretářka nemůže řídit jeho pokyny? Do odevzdání projektu mu zbývalo jen posledních pár dní a klient byl komplikovaný a náročný člověk.

Nechápal, proč vždycky přitahoval samé složité případy.

„Omlouvám se, ale je tu slečna Ivy Kennedyová a ráda by s vámi mluvila. Neobjednala si schůzku, ale trvá na tom, že je to důležité. Říká, že je sestra vašeho blízkého přítele. Mám ji poslat dál nebo jí mám říct, aby přišla jindy?“

Louis odsunul stranou počítačovou myš a prohrábl si rukou vlasy. Co se děje? Ivy mu poslední schůzku zrušila, když jí navrhl společný oběd.

Její bratr Ronan ho požádal, aby na ni dohlédl, než emigroval do Austrálie. Louisovi příležitostné schůzky s Ivy ani trochu nevadily, ale dalo mu hodně práce považovat ji jen za svoji kamarádku. Nebylo to rozhodně snadné, když vypadala tak neuvěřitelně přitažlivě, aniž by se o to jakkoli snažila.

Ale nebylo by rozumné zaplést se s mladší sestrou nejlepšího kamaráda.

Ivy si zasloužila život jako v pohádce, s láskou až za hrob. A byla určitě mateřský typ a toužila po dětech. On na rozdíl od ní vyhledával vztahy na jednu noc a nikdy se neohlížel zpátky. Neměli vůbec nic společného.

Kromě toho si její bratr Ronan užil dost problémů kvůli svojí rodině a Louis mu rozhodně nechtěl přidělávat další starosti.

„Pošlete ji dál,“ řekl teď své sekretářce. „A nepřepojujte mi žádné hovory, dokud neodejde. Rozumíte?“

„Ano.“

Dveře se otevřely a Louis vstal od stolu.

S vlnitými zrzavými vlasy, které jí sahaly skoro až do pasu, nádhernýma modrýma očima, alabastrovou pletí a plnými, smyslnými rty vypadala Ivy Kennedyová, jako kdyby k němu přišla z jiného světa. Až na oblečení, samozřejmě.

Snažil se nedívat příliš dlouho na její štíhlé nohy v úzkých bílých džínsech, ani na to, jak se jí pod černým kašmírovým svetrem rýsují malá, ale pevná ňadra. Na nohou měla vínové kotníkové boty s úzkou špičkou, ve kterých jí vynikly útlé kotníky. Ale i s vysokými podpatky mu sahala sotva po ramena.

„Ahoj, Ivy,“ pozdravil ji ochraptěle a jen stěží odtrhl pohled od jejích smyslných rtů. „Co pro tebe můžu udělat?“

„Louisi, doufám, že ti nevadí, že jsem sem takhle vtrhla, ale mám problém a myslím, že ty jsi jediný, kdo mi s ním může pomoct.“ Všiml si, že se trochu začervenala.

Louis si nebyl nikdy jistý, jestli ji má pozdravit polibkem na tvář, nebo ji má přátelsky obejmout, ale vzhledem k tomu, jak jeho tělo teď zareagovalo, žádné objetí rozhodně nepřicházelo v úvahu.

Možná, že ten dobrovolný celibát byla chyba. Jak dlouho už ho vlastně držel? Tři nebo čtyři měsíce?

Zůstal stát za stolem a pokynul jí rukou, aby se posadila na židli, která byla vyhrazená pro jeho klienty.

„Prosím, posaď se.“

„Děkuju. Nezdržím tě moc dlouho.“ Ivy se usadila naproti němu a velké náušnice se jí zhouply v uších. Okamžitě ucítil závan jejího parfému – bílé lilie a konvalinky.

Svýma malýma, jemnýma rukama skoro křečovitě svírala kabelku, která byla tak malá, že se do ní sotva vešel mobil. Přejela si nervózně špičkou jazyka po rtech a pak se na něj usmála. Cítil, že je čím dál víc ztracený. Drobné bílé zuby s roztomilým předkusem a smyslné rty byly vražednou kombinací, která mu okamžitě rozproudila krev v žilách.

„Ráda tě zase vidím, Louisi. Promiň, že jsem musela minulou schůzku zrušit.“

Zatraceně, přestaň zírat na její rty. A ať tě ani nenapadne podívat se jí na ňadra.

„To je v pořádku. Měl jsem stejně hodně práce.“ Hlasitě si odkašlal, posadil se a položil si ruce na stůl. „Tak s čím ti můžu pomoct?“ zeptal se věcným tónem, ale uvědomoval si, že to mezi nimi doslova jiskří napětím.

Sklopila oči a zadívala se na uzel jeho kravaty, jako kdyby to byla ta nejúžasnější věc na světě.

„Já… je trochu těžké to vysvětlit…“ Znovu se začervenala a sevřela kabelku ještě pevněji, jako kdyby nevěděla, co s rukama.

Automaticky se zadíval na její levou ruku. Ne, nebyl tam žádný prstýnek.

Zhluboka si vydechl, i když si předtím vůbec neuvědomil, že zatajil dech. Pořád ho totiž děsila představa, že se Ivy zaplete s nějakým nesprávným mužem. Její bratr mu řekl, že už od chvíle, kdy dostala první panenku, sní o tom, že najde svého pohádkového prince a bude s ním šťastná až do smrti. Slyšel taky o tom, že má s nápadníky zatím smůlu – možná proto, že je až moc důvěřivá a ani trochu vychytralá.

Louis se opřel na židli a povolil si kravatu. „Dáš si něco k pití? Kávu? Čaj? Nebo něco silnějšího?“

Ivy se na něj zadívala a rozpačitě se kousla do rtu. „Máš brandy?“

Zamračil se. „Odkdy piješ brandy? Myslel jsem, že vždycky dáváš přednost bílému vínu nebo šampaňskému před tvrdým alkoholem.“

Nejistě se usmála. „Tahle situace ale vyžaduje brandy.“

„Jsem čím dál zvědavější.“ Louis vstal ze židle, zamířil ke skleněné vitríně, otevřel ji a nalil do sklenice brandy. Pak přešel k místu, kde seděla, a skleničku jí podal. Přitom se bezděčně dotkl jejích prstů a okamžitě se v nitru zachvěl.

Co se to s ním proboha dneska děje? Choval se jako nějaký poblázněný teenager. Možná, že ta sexuální abstinence nebyla zase tak dobrý nápad.

Louis se opřel o roh pracovního stolu před její židlí. V duchu si říkal, že by ji měl přimět, aby se cítila uvolněněji a nepřipadala si jako v pasti, když seděla za bariérou jeho obrovského pracovního stolu. Ale upřímně si v duchu přiznal, že mu jde hlavně o to, aby jí viděl do obličeje. Aby mohl sledovat její rty, až je přitiskne na okraj broušené skleničky, a v duchu si představovat, jak se jimi dotýká jeho úst.

Zatraceně. Nemohl si dovolit něco si začít se sestrou nejlepšího kamaráda. Překročil by tím hranici, kterou nikdy přejít nechtěl.

Ronan mu dal za úkol, aby na ni v jeho nepřítomnosti dohlédl. Nic víc.

Koneckonců, nebyla přece vůbec jeho typ. Ivy bylo roztomilé děvče se smyslem pro rodinný život. Nedokázala projít kolem výlohy klenotnictví, aniž by si tam prohlížela diamantové zásnubní a snubní prsteny. Patřila k ženám, které se dokáží hodiny rozplývat nad dětmi v kočárku a sní o lásce až za hrob. On ale v takovou lásku nevěřil. Jak by mohl, když byl sám svědkem toho, jak se láska jeho rodičů změnila v nenávist?

Ivy si několikrát lokla, dvakrát zakašlala a pak s úšklebkem postavila skleničku zpátky na stůl.

„Proboha, jak tohle můžou lidi mít rádi? Nejsem si jistá, jestli to vůbec dopiju.“

Louis se na ni zadíval, ale komentář si nechal pro sebe.

Ivy vylovila z kapsy kapesník, otřela si oči a pak na něj vrhla rozpačitý pohled. „Omlouvám se, že tě ruším, když máš tolik práce. Máš novou sekretářku? Připadá mi moc milá.“

Pro Ivy bylo typické, že v každém viděla jen to nejlepší. Byla to hezká vlastnost, ale on ji postrádal. Možná, že se podobal otci víc, než si uvědomoval.

„Ano, je tu jen na pár měsíců. Natalie je teď na mateřské dovolené.“

Ivy se k němu naklonila a začala spiklenecky šeptat. „Mám dojem, že je do tebe tak trochu zamilovaná.“

Louis vybuchl smíchy. A v duchu ho napadlo, že by asi nebyl moc dobrý nápad posadit se blízko k ní. Její parfém s ním totiž dělal hotové divy. Nemluvě o výstřihu, do kterého měl možnost nahlédnout, když se naklonila.

Rychle se vrátil zpátky za svůj stůl, posadil se a dal si ležérně nohu přes nohu. Chtěl se tvářit, že je v naprosté pohodě, ale rozhodně tomu tak nebylo.

„Já nikdy nespojuju práci se soukromím a začínat si něco s někým z personálu by znamenalo katastrofu.“

Strávit s někým víc než čtyřiadvacet hodin by byla katastrofa. Kdysi vydržel se svými milenkami i týden nebo dva, dokonce i měsíc, ale to bylo ještě předtím, než se jeho poslední milenka odmítala smířit s tím, že jejich románek, který trval tři týdny, už skončil. Když ho ta žena celé týdny pak pronásledovala, nebyla to žádná legrace. Vůbec se jí nemohl zbavit.

A tak se začal řídit pravidlem, které nebyl ochotný už nikdy porušit: jedna společná noc a dost. Díky tomu se ani na jedné straně nemohly probudit žádné city.

Ivy bezděčně zalétla pohledem k jeho ústům. „Ty… vídáš se teď s někým?“ Zčervenaly jí tváře.

Louis si poposedl na židli a upřeně se na ni zadíval. „Momentálně ne. Proč?“

Jen pokrčila rameny a uhnula pohledem stranou. „Jen jsem se zeptala…“

Opřel si znovu ruce o stůl. „Ivy.“ Použil tón rodiče, kárajícího neposlušné dítě, ale přitom měl velký problém vidět v ní sestru svého kamaráda.

Viděl ji totiž nahou ve své posteli, její božská ňadra v dlaních, ústa na jejích rtech…

Přestaň. Už dost.

„Můžu se tě na něco zeptat?“ zeptala se Ivy nesměle.

Louis se na ni znovu zadíval. „Samozřejmě.“

Hlasitě polkla a špičkou jazyka si olízla rty. V duchu si představoval, jak je líbá, jak je ochutnává.

Zatraceně.

„Louisi… co tě na ženě nejvíc přitahuje? Chci tím říct, že jsi měl určitě už hodně žen, tak asi víš, co tě na nich vzrušuje a co ne, nemám pravdu?“

Ta, která ho neuvěřitelně vzrušovala, seděla teď přímo před ním a nervózně se kousala do rtu.

Toužil po tom, aby ji mohl svléknout a zlíbat každý centimetr jejího nádherného těla. Aby ho objala nohama kolem boků a splynuli spolu v jedno tělo.

Snažil se rychle vzpamatovat. Skoro to vypadalo, jak kdyby on byl tím, kdo si dal brandy. A ne jednu skleničku.

„Vzájemná důvěra je asi tím, čeho si u ženy nejvíc vážím.“

Ivy vyskočila ze židle a kabelka, kterou měla na klíně, s žuchnutím spadla na zem. Ale vůbec tomu nevěnovala pozornost. „Já jsem to věděla. Přesně tohle si taky myslím, a proto jsem tady, abych tě požádala o pomoc.“

Louis tázavě zvedl obočí. „Mě?“

Obešla jeho stůl a postavila se k němu tak blízko, že kdyby natáhl ruku, mohl by se jí dotknout.

Ne. Nedělej to. Ať tě to ani nenapadne.

Ale musel se hodně ovládat, aby odolal pokušení. Zrzavé vlasy jí splývaly na ramena a pokaždé, když pohnula hlavou, zavanula k němu ovocná vůně jejího šamponu. Oči jí tak zářily, jako kdyby to byly hvězdy na noční obloze. A její rty… bože, ty rty byly tak smyslné, že měl co dělat, aby se k ní nenaklonil a dychtivě ji nepolíbil.

„Ano, ty,“ řekla Ivy. „S někým jiným bych se určitě necítila dobře. Potřebuju někoho, komu můžu důvěřovat. Bylo by pro mě těžké něco takového dělat s úplně cizím člověkem.“

Co by s ním chtěla dělat? A proč jemu zrovna důvěřuje?

Louis si nebyl vůbec jistý, jestli si její důvěru zaslouží. Odsunul židli a vstal, aby od ní získal větší odstup. Vzal znovu do ruky láhev a nalil si pořádnou skleničku brandy. Nebyl žádný velký piják – naštěstí byl úplně jiný než jeho otec –, ale teď zrovna měl pocit, že by vypil snad studnu.

Pořádně si lokl a pak se k ní otočil zpátky. „Nejsem si jistý, jestli ti rozumím. Co přesně chceš, abych udělal?“

Ivy přešlápla z nohy na nohu, překřížila si ruce na prsou a obličej jí zrudl rozpaky. „Mám problém se… se sexem…“

Louis se zajíkl a vyprskl brandy. Utřel si ústa hřbetem ruky a vytřeštil na ni oči.

„Víš jistě, že jsem tím správným člověkem, se kterým bys měla o tomhle mluvit?“

Ohrnula rty a svěsila ramena. „Jsem ještě panna, a už je mi skoro třicet. Potřebuju s tím něco udělat, protože jinak si nikdy nenajdu žádného partnera – obzvlášť dneska, když všichni o sexu mluví s takovou otevřeností. Připadám si jako vyděděnec. Puritánka, která se ani nesvlékne, dokud se nezhasnou světla.“

Tvrdit, že byl z jejích slov v šoku, by bylo slabé slovo. Ona je ve třiceti vážně ještě panna?

On o své panictví přišel v osmnácti. A připadalo mu to naprosto normální.

Nebyla ale nijak nábožensky založená, takže určitě nežila v celibátu úmyslně. Že by se jí v životě přihodilo něco, co by ji od sexu nadobro odradilo? Bezděčně se zamračil, když si v duchu představil, že na ni nějaký dotěrný chlapík naléhá nebo ji dokonce zneužije. Odložil skleničku a několikrát se zhluboka nadechl, aby se uklidnil.

„Za prvé, Ivy, nemusíš nic řešit. Měla bys prostě dělat jen to, co je ti příjemné. A být s tím, s kým je ti dobře.“

„Ale já se nikdy nebudu cítit příjemně, jestli s tím co nejdřív něco neudělám. Nemůžu už takhle dál. Bylo by mi hrozně trapně, kdybych šla s někým na schůzku, a pak před tím zase utekla, jakmile by se mě dotkl.“

Louis se na ni upřeně zadíval a snažil se v sobě potlačit nepříjemný pocit, který v něm vyvolala představa, že by se Ivy s někým zapletla. „Dovol, abych si to ujasnil… Ty chceš, abych se s tebou vyspal?“

Rozpačitě sklopila oči. „Nikdo o mě nebude mít nikdy zájem, dokud se nezbavím zábran a ostychu. Nemá smysl, abych se snažila s někým jít na schůzku, dokud se nebudu cítit sebejistěji. A já si myslím, že by mi s nikým nebylo teď líp než s tebou. Znám tě už léta. A jsi v téhle věci zkušený. Určitě bys byl tím nejlepším učitelem.“

Popustil na okamžik uzdu své fantazii a nechal se unést erotickými představami, které v sobě už dávno pohřbil.

V duchu se viděl, jak se spolu objímají, oba nazí, a jak dělá všechny ty věci, na které se snažil posledních několik let vůbec nemyslet. Jak klouže rukama po jejím krásném těle, bere do dlaní její ňadra, objevuje všechna sladká zákoutí ženského těla. Jak ji líbá, dotýká se jí, jak je v ní…

Louis zvedl ruku. „Proboha, Ivy. Copak ses zbláznila?“ řekl nahlas. „Já jsem architekt, a ne sexuální terapeut. A kromě toho jsme kamarádi. Z kamarádů by se neměli stávat milenci. To nikdy nefunguje.“

„Ale v tomhle případě to fungovat bude, protože já nechci nic jiného než vztah na jednu noc. Tohle o tobě přece všichni říkají, ne? Že jsi expert na lásku na jednu noc. Pan Úžasný. Nechci po tobě, aby ses se mnou oženil. Chci jen, aby ses se mnou jednou vyspal a já mohla říct, že už nejsem panna –“

„Tohle jsem už slyšel,“ umlčel ji Louis rázně. „Nemám zájem.“ Kdyby ho o to požádala ještě jednou, byl by definitivně ztracený. Nedokázal by se donekonečna ovládat.

Vypadala jako štěně, které někdo odmítl pohladit. Kousla se znovu do rtu, sehnula se, zvedla kabelku ze země, kam ji předtím upustila, narovnala se a vrhla na něj skoro zoufalý pohled. „Je to kvůli tomu, že pro tebe nejsem dost přitažlivá?“

Louis se snažil odtrhnout pohled od jejího výstřihu. Bezúspěšně. „Jsi jedna z nejatraktivnějších žen, které jsem kdy poznal, ale –“

„Dokaž to.“ Položila kabelku na jeho stůl a vykročila směrem k němu.

Už zapomněl, jak drobnou má postavu. Uvědomil si to teprve ve chvíli, když stála přímo naproti němu. Musela natáhnout krk, aby mu viděla do očí. Tvářila se rozhodně a jeho najednou zachvátila panika.

Hlasitě si odkašlal. Byla u něj tak blízko, že kdyby udělal jeden malý krok, dotkla by se ňadry jeho hrudníku. Viděl teď každý centimetr její alabastrové pleti. Jedinou skvrnou na její kráse byla malá, dvoucentimetrová jizva nad levým obočím. Oči měla temně modré a spodní ret mnohem větší než ten horní.

„Nebuď směšný. Nemusím nikomu nic dokazovat,“ řekl úsečným tónem, ale čím dál víc nad sebou ztrácel kontrolu.

Položil jí ruce na ramena, aby ji od sebe odstrčil stranou a získal odstup, ale místo toho zabořil prsty do jejího hebkého kašmírového svetru a najednou u sebe byli ještě blíž.

Boky zavadila o ty jeho, ucítil její ňadra na hrudníku a poznal, že už jí dál nedokáže vzdorovat.

„Polib mě, Louisi,“ zašeptala ochraptěle. „Dokaž mi, že tě aspoň trochu přitahuju.“

Líbal už spoustu žen a vždycky od nich pak dokázal odejít. Vždycky. Řídil se jednoduchým pravidlem. Žádné závazky. Žádné další schůzky. Sex na jednu noc, nic víc.

Ale kdyby políbil Ivy, překročil by pomyslnou hranici, kterou si sám pro sebe stanovil.

S Ivy se znal už zatraceně dlouho, i když si nebyl jistý, jestli se jejich občasný kontakt nad šálkem kávy dal nazývat vztahem. Rozhodně mezi nimi nešlo nikdy o sex. Byli prostě jen kamarádi.

Ale to by se úplně změnilo, kdyby jí splnil její přání. V žádném případě se nechtěl s Ivy vrhnout po hlavě do románku na jednu noc, dokud nebude mít jasno v tom, co od něj vlastně chce.

Aha, takže už tak trochu uvažuješ o tom, že by ses s ní vyspal? ozval se jeho vnitřní hlas.

Louis se zhluboka nadechl, ustoupil od ní stranou a sundal jí ruce z ramen. Na tváři se snažil vykouzlit výraz městského playboye. „Jestli tě políbím, může se začít dít něco, co nedokážeš pak zastavit. Víš jistě, že jsi na to připravená, ma petite?“

Na okamžik se zatvářila nejistě. „Úplně ne, ale jestli to pro mě neuděláš, budu muset začít s plánem B.“

„A to je?“

Zvedla vzdorně bradu. „Budu muset požádat někoho cizího, aby to pro mě udělal.“

Chvíli jí upřeně hleděl do očí a v duchu si představoval, jak nějaký podlý ničema zneužije její bezelstnosti. Ne, nemůže dopustit, aby se jí nějaký bídák dotkl. A po světě v dnešní době chodí spousta podivínů, mužů, kteří chtějí ukojit svoje pornografické fantazie, aniž by je zajímalo přání jejich partnerky. Ivy něco takového nesmí zažít. Úplně by ji to zničilo.

„Ne, nic takového neuděláš.“ Snažil se mluvit jako její učitel, a aby dodal svým slovům patřičnou váhu, ještě se zamračil.

V jejím nitru vzplála malá jiskřička naděje. „Tak souhlasíš s tím, že mi pomůžeš?“

Louis si prohrábl nervózně vlasy, pak vstal a dal si ruce v bok. „K tomu se dostaneme později. Prozatím chci vědět, proč jsi skoro do třiceti vlastně zůstala panna.“

Uhnula před ním pohledem stranou a znovu jí zčervenaly tváře. „Bylo mi vždycky tak trochu nepříjemné dokonce o sexu mluvit – hlavně proto, že máma se tomuhle tématu obloukem vyhýbala – obzvlášť do doby, než se rozvedla s otcem.“ Zadívala se na něj. „Věděl jsi, že teď studuje, aby se z ní stala sexuální terapeutka? Úplně se změnila. Teď naopak nemluví o ničem jiném než o sexu.“

„Hm, slyšel jsem o jejím novém projektu. Ale proč si s ní nepromluvíš o…“

Zatvářila se skoro vyděšeně. „Ani náhodou! Chci si to vyřešit sama… Vlastně ne tak úplně sama, ale… s tvojí pomocí.“

Vrátil se zpátky za svůj stůl a posadil se na židli. „Podívej, teď mám nějakou neodkladnou práci, ale co kdybychom si o tom promluvili dneska u večeře? Vyzvednu tě v osm.“

Půjdou spolu na večeři? A pak? ptal se sám sebe v duchu. A pak už nic.

„Ještě pořád bydlíš v tom bytě v Islingtonu?“

„Ano. Přistěhovala se ke mně Millie a Zoey. To nájemné by mě zničilo, kdybych musela všechno platit sama.“

„Proč jsi něco neřekla? Mohl jsem ti pomoct.“

Hrdě zvedla bradu. „Udělal jsi toho pro moji rodinu už dost – loni jsi pomohl mámě s hypotékou, když se zpozdila se splátkami. A víš moc dobře, že ti ty peníze nikdy nedokáže vrátit. Neumí šetřit.“

Louis se zamračil. Vypadalo to, že v dnešní době nikdo nedokáže dodržet svůj slib.

Trval na tom, aby Deirdre Kennedyová o jeho nabídce finanční výpomoci nikomu neřekla, protože vážně nechtěl, aby se Ronan nebo Ivy ještě víc stresovali.

Dělal si starost hlavně o Ronana. Když se konečně vyrovnal s tím, že se rodiče rozvedli, jeho otec ho zavrhl. Trvalo další dva roky, než se z toho chudák vzpamatoval.

Louis začal roztržitě přerovnávat papíry na stole. „Ona ti o tom řekla?“

Ivy přikývla. „Přinutila jsem ji k tomu. Ronan to neví, viď?“

Opřel se na židli, vzal do ruky pero a začal si s ním pohrávat mezi prsty. „Nebyl to pro mě žádný problém. Šlo přece jen o peníze. A nechtěl jsem, abyste si s Ronanem dělali zbytečné starosti. Měli jste toho už tak dost.“

Nepatrně se usmála, ale přes obličej jí přelétl stín. „V každém případě od tebe bylo moc hezké, že ses do toho takhle vložil. Máma by o ten dům přišla, kdyby nebylo tebe.“

Louis odložil pero na stůl. „Řekla jsi Ronanovi o tom svém bláznivém plánu?“

Ivy se na něj znovu zadívala. „Ne. Ale teď nic nezjistí, když je s Rickym v Austrálii. Mimochodem mě celá léta varoval, abych si s tebou nedělala žádné plány.“

„Jak to myslíš?“ Louis moc dobře věděl, že by se neměl ptát, ale přesto to udělal.

„Řekl, že nejsi ten typ, který by chtěl manželku a děti. Ale odpověděla jsem mu, aby si se mnou nedělal starost, protože já o muže, který nechce manželku a děti, nebudu mít nikdy zájem.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nevinná třicítka.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.