Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Martina Valachov

Kam mizí vaše peníze
Jak si vytvořit dostatečnou finanční rezervu

Přeloženo ze slovenského originálu knihy Martiny Valachové Kam miznú vaše peniaze?, vydaného INFINITY SERVICES, Senec, Slovenská republika, 2020.
Text © Martina Valachová 2020
Slovak Edition © INFINITY SERVICES, s. r. o., Senec 2020
All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8262. publikaci

Překlad Dagmar Muzikářová
Odpovědná redaktorka Jolana Tichá
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Formát ePub štěpán Böhm
Foto autorky Gabriela Teplická
Počet stran 232
První vydání, Praha 2022
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2022

ISBN 978-80-271-4560-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-4559-1 (pdf)
ISBN 978-80-271-3160-0 (print)

Předmluva

Myšlenka napsat tuto knihu vznikla spontánně během pandemie COVID-19.

Volala jsem si se známou, a ta se mě zeptala, jestli jsme v pořádku a jestli máme co jíst. Prognózy byly lecjaké a mnoho lidí se dostalo do potíží takřka ihned, jakmile vyhlásili ZŮSTAŇ DOMA.

Známé jsem upřímně a bez okolků odpověděla, kolik měsíců můžeme sedět naprosto v klidu, neboť máme rezervu.

„Napiš o tom,“ řekla a v telefonu se na chvíli rozhostilo ticho.

To já jsem mlčela. Pak jsem se zasmála, protože jsem o tom nikdy neuvažovala. Vždyť koho by zajímalo, jak hospodařit a šetřit v době plné konzumu?

A vidíte to. Během posledních měsíců zaznívala z médií informace, že lidé nemají finanční rezervy, mnohem častěji než reklama na jogurty. Zdá se, že doba konzumu končí. Je zde prostor, aby lidé přehodnotili své návyky. Protože rozdíl mezi člověkem, který má peníze, a tím, který je nemá, tkví pouze v návycích.

Pokud vám v tom kniha Kam mizí vaše peníze pomůže, potom splnila své poslání. Věřím, že se vám investice do ní brzy vrátí a najdete systém, jak si vytvářet rezervu. Když nastanou zlé časy, budete připraveni. A kdyby zlé časy náhodou nikdy nenastaly (což je nereálné, neboť zlé a dobré časy se střídají, co svět světem stojí), můžete rezervu utratit, na co budete chtít. Nebo můžete začít investovat.

Nejméně každý druhý člověk na světě si koupil nebo přečetl knihu, jak se stát bohatým. Přesto bohatí nejsou, a když nastane krize, ocitají se na pokraji naprostého krachu. Přicházejí o střechu nad hlavou a topí se v dluzích. Nemají prostředky ani na tři měsíce přežití. Přestože krátce předtím jeli do práce BMW (na leasing), oblečeni do značkových hadrů (na kreditku) a vyjížděli z rodinného domu (na hypotéku). Netušili, že jsou chudší než jejich soused, důchodce, který bydlí ve svém malém bytě (bez hypotéky) a má stálý příjem (důchod).

Mám pro vás jednu dobrou a jednu špatnou zprávu.

Miliardářem nemůže být každý. Nejde to. I kdyby vás o tom přesvědčoval jakýkoli kouč srdceryvnými videi na sociálních sítích nebo na seminářích za tisíce korun.

To je ta špatná zpráva.

Dobrá zpráva je, že i vy můžete žít bez finančního stresu a mít vše, co potřebujete. Můžete se zdravě stravovat, dostatečně se hýbat, finančně podporovat vzdělávání svých dětí a jezdit pravidelně na dovolené. Aby to tak bylo, musíte jen změnit své návyky a způsob, jakým nahlížíte na peníze. A stačí jen používat zdravý selský rozum.

Kde se nacházíte dnes? Cítíte se spokojení a bez stresu? Máte situaci pevně v rukou, i kdyby nastala krize?

Pokud jste ve stresu, může to být i tím, že nemáte dostatečnou rezervu. V horším případě, že nemáte žádnou. A to je nepříjemné.

Většina lidí ví, že by měla mít finanční rezervu, a dokonce ví i to, v jaké výši by měla být. Přesto ji nemá. A týká se to i těch, kteří dosud slušně vydělávali. Nepřemýšleli a utráceli vše, dokonce šli i do mínusu. Nepočítali s tím, že by mohla nastat situace, kdy budou mít prázdno v peněžence a další peníze hned tak nepřijdou.

Našli jste se v tom i vy?

Jak řešíte nákupy a výdaje? Míváte v jistých fázích měsíce plnou a jindy poloprázdnou peněženku? Víte, kolik máte momentálně v peněžence? Přemýšlíte na konci měsíce, jak přežít do výplaty?

Nebojte se, já to na vás nikomu neřeknu.

To, že držíte tuto knížku, znamená, že s tím chcete něco dělat. To je první krok k lepšímu životu. Já vás budu na této cestě provázet a podporovat vás ve chvílích, kdy to budete chtít vzdát.

Víte, kam mizí vaše peníze?

Není to žádná věda. Abyste zjistili, kam se vaše peníze ztrácejí, nepotřebujete mít vysokou školu ekonomickou ani matfyz. Jak jsem vypozorovala (a sledovala jsem to dlouho!), hodně peněz zmizí nenápadně a důvodem jsou každodenní drobné výdaje, které nemáte pod kontrolou. Říkám tomu ekonomika všedního dne.

Abyste si to dokázali lépe představit, použiji příklad s lahví vody.

Řekněme, že jste čtyřčlenná rodina. Ráno vyrážíte do práce. Děti vezete do školy. V dopravní zácpě zjistíte, že v koloně budete stát hodinu. Děti mají žízeň. Vy taky. Odbočíte na pumpu a koupíte čtyři lahve vody, řekněme po 15 Kč. Celkem 60 Kč. Nepřemýšlíte o tom, že byste si mohli brát s sebou vodu z domova. To samé uděláte i o víkendu cestou na výlet nebo na trénink. Za měsíc můžete jen za vodu utratit 1800 Kč. To je bezmála 21 600 Kč ročně. Právě jste propili týden v Chorvatsku. Svou dovolenou.

21 250 Kč

Vítejte v mém světě!

Že s sebou všude poctivě vozíte kohoutkovou vodu? To je skvělé, ale peníze vám pravděpodobně nenápadně unikají jinou skulinou.

Netvrdím, že díky této knize budete bohatí.

Ne, nebudete mít vlastní letadlo, jachtu nebo apartmá v Cannes.

Budete ale žít a stravovat se kvalitně a zbude vám i na dovolené. A navíc, když přijde krize, budete nad věcí. Zvyknete si totiž rozumně hospodařit a budete mít rezervu.

Tak pojďme na to!

Jak zacházíme s penězi a proč více než 80 % lidí nemá rezervu na 6 měsíců plnohodnotného života.

Když jsem při psaní této knihy přemýšlela nad jejím názvem, napadl mě Selský rozum na prodej. Pár lidí namítlo, že se to nehodí, protože selský rozum a základní matematiku přece umí používat každý. Přesto lidé většinu nebo velkou část peněz utrácejí za věci, které chtějí a vůbec je nepotřebují, až nakonec nemají žádné peníze a samozřejmě ani rezervu.

Kam všechny ty peníze mizí?

Například ukazujeme, jaký máme status. Ke statusu patří značkové šaty, boty, kabelky, tašky, technika, auto, nemovitost, a dokonce sem patří i to, v jakém obchodě nakupujete potraviny. Pokud na tyto věci nemáte a ukazujete falešný status (a takových lidí je bohužel většina), systém vám dovolí utrácet i bez peněz. Pustí vás do mínusu. Nevadí. Vždyť příští měsíc vyděláte zas. Život je jenom jeden. No ne?

„Žijeme len raz, práve tu a práve teraz,“ zpívá slovenský raper a my mu tleskáme. Je v tom kus velké pravdy. Jenomže…

V posledních letech žilo lidstvo v totálním přebytku, respektive nadspotřebě. Vy tam možná nepatříte, ale 80 % vašich sousedů ano. Máme pořád víc věcí a pořád je nám to málo. Mnoho lidí nemá uspořádané vlastní životy (vztahy, nitro, zdraví) a léčí si to nakupováním v obchodech. Jsme frustrovaní a zaháníme to dalším nakupováním a hromaděním věcí.

Já tyto návyky nemám, protože se od dětství dívám na peníze jinak. Má to svůj důvod a ráda se o něj s vámi podělím.

Vyrůstala jsem na vesnici. Moje první fotky jsou z vinohradu. Sedím ve velkém proutěném koši. Do něj je zabodnutý barevný větrník. V tom koši mě posouvali řádek za řádkem. Seděla jsem v něm jako přikovaná, protože jsem se narodila s nohama v háji. Byla jsem vykloubená a až do dvou let jsem byla uvězněná v kovovém korzetu. Když ostatní děti už běhaly, já jsem seděla. A i to jen prapodivně vypodložená.

Když mi byly dva roky, táta mi v rozčilení ten korzet rozstřihl a vysvobodil mě z něj. Velice rychle jsem se naučila chodit (dokonce jsem přeskočila období lezení po čtyřech), a pak už to jelo. Byla jsem k nezastavení.

Život plynul v souladu s přísnými pravidly vesnice. Kostel a zahrada. Zahrada a kostel. Přibyli mi další dva sourozenci. Ve škole jsem byla jasná jedničkářka. Lítala jsem po všech možných olympiádách. Bavily mě jazyky.

Všechno by bylo na tu dobu obvyklé a běžné, kdyby moje máma nedostala mrtvici. Bylo mi tehdy sotva třináct let. S mámou to nebylo dobré a bohužel skončila v nemocnici a časem střídavě i na psychiatrii. Táta byl strojvedoucí a někdy byl i tři dny na trati. Nezbývalo, než převzít roli náhradní mámy a hospodyně.

Začala škola života, která předurčila, že mám v sobě zakořeněné věci, které bych za normálních okolností asi nikdy neměla. Nevím, jestli je to dobře, nebo špatně.

Vím ale, že od momentu, kdy jsem převzala rodinnou kasu, věci se v našich životech začaly měnit.

Zaprvé, neskutečně, až urputně jsem chtěla, aby vše fungovalo, a taky jsem strašně chtěla k moři. Jasně, že ne sama. S celou rodinou.

Mámin stav se postupně zlepšoval (to jsme ještě netušili, že jenom dočasně a že léčba bude v různých obměnách trvat celý život). Pak máma otěhotněla a narodil se nám další sourozenec.

Krátce po porodu se mámě přitížilo a mně k docházce na střední přibyly další povinnosti. Nepíšu to, abyste mě litovali. Ani abyste mě obdivovali. Chci vám jen vysvětlit svůj postoj k životu a k hospodaření. Mám to v DNA. Nenarodila jsem se tak. Život moji DNA drsně přepsal.

Velice silnou oporou mi v té době byla babička. Bydlela na opačném konci vesnice, a když to šlo, přišla. Přinesla kus masa nebo celou husu či kachnu. Od babičky jsem se hodně naučila. Brala mě s sebou prodávat ovoce a zeleninu z našich zahrad na Miletičku (poznámka pro později narozené a lidi mimo Bratislavu – šlo o největší farmářské tržiště, které se později přeměnilo hlavně na čínsko-vietnamskou tržnici). Chodila jsem tam s ní od dětství. Tam, mezi ovocem a zeleninou, jsem dostala vysokou školu selského rozumu.

Když byly mému nejmladšímu bratrovi dva roky, jeli jsme na naši první dovolenou k moři. Ve vší té nouzi jsem dokázala hospodařit tak, jak se to v naší rodině do té doby nepovedlo. Odhalila jsem různé díry v rozpočtu. Změnila jsem, co se dalo. Nutila jsem celou rodinu přistoupit na moji hru, protože mí kamarádi byli už x-krát u moře a já ne. Bylo mi šestnáct a půl a my jsme vyrazili ve Škodě 120L na naši první výpravu do bývalé Jugoslávie.

Pak jsme jezdili k moři každý rok.

Od té doby vím, že i když si myslíte, že na něco finančně nemáte, jde to změnit. Jenom musíte přijít na způsob, jak na to. A musíte ucpat díry ve člunu. Vlastně nemusíte, ale pokud budete chtít, jde to.

Díky zkušenosti si od dětství uvědomuji, že žít v dostatku a zároveň mít rozpočet pod kontrolou neznamená potlačit své touhy. Je lidské plnit si sny. Akorát velice často na té cestě zblbneme. Chytneme provozní slepotu a necháme se strhnout.

Obzvlášť dnešní doba je náročná. Tlak a možnosti, jež nám dává, nás současně obírají o kus zdravého uvažování a lidé zapomněli, jak hospodařit. Nekontrolovaně se zadlužují. Dost často bez rozmyslu. Jak získat to, co má soused? Kolega? Vždyť vy taky chcete auto, dům, super dovolené, samozřejmě nový chytrý telefon, trendové oblečení, kvalitní stravu, chodit do restaurace, na kafíčka, na koncerty, výlety, ideálně na vše uvedené, pořád a najednou.

Ti, kteří na to nemají (nedokážou vydělat nadprůměrně, nenaučili se krást nebo se krást bojí), začnou tedy ještě víc pracovat, aby si mohli splnit další sen. Případně se začnou ještě více zadlužovat.

Spotřební spirála jako krok k závislosti.

Když řeknu slovo závislost, většina lidí si představí cigaretu, kávu, víno, alkohol, pivo, jídlo… K závislosti se člověk může propracovat z několika důvodů. Například potřebuje resetovat hlavu. Potřebuje se odreagovat. Potřebuje odbourat stres. Cesty k závislosti jsou různé. K moderním závislostem, které lidem pomáhají zapomenout na podstatu bytí, patří závislost na nakupování. Patří sem nejen móda, ale taky nakupování zážitků a nadměrné cestování.

Většina „lepší práce“ je dnes sedavá. Představme si, že aktérkou našeho příkladu spotřební spirály je třicetiletá žena. Pracuje v administrativě nebo jako účetní. Sedí na židli a pracuje. Zatím nepociťuje až takovou bolest páteře, ani kila se na ni nelepí. Tělo frčí, spaluje. O přestávkách v kuchyňce brouzdá po internetu.

A v tu chvíli to přijde. Zahlédne na Instagramu něco neuvěřitelně krásného a už se v tom vidí.

Nastanou dva scénáře. Buď má ještě zbytek peněz z výplaty a okamžitě to koupí. Anebo nemá a začne přemýšlet, kde na to vzít.

Často se stane, že pokud peníze nemá, jde do mínusu nebo vezme další práci, protože ona ty šaty prostě chce. Co na tom, že to budou šaty číslo 389. No a u šatů – dámy prominou – to končí jen málokdy. Vždyť je přece ještě potřeba pořídit si boty a kabelku A správnou rtěnku.

A doplňky. Super.

Po týdnu naše aktérka zjistí, že z celé sady nakonec používá jen rtěnku.

Kolik takových drahých rtěnek máte doma vy?

Stalo se vám to už?

(Nebojte, taky mám takovou rtěnku – asi za čtyři tisíce.)

Je prokázáno, že většinu věcí, které mají dnešní ženy v šatníku, si vezmou na sebe nanejvýš pětkrát, přičemž popáté se už v nich necítí dobře.

Během pauzy v práci opět prolítnou internet a objednají si šaty číslo 390. A ani nepostřehnou, že přibraly – protože sedavá práce je „svině“.

V šatech nevypadají tak, jak by chtěly, a odloží je.

Najedou na dietu, nejlépe nějakou ověřenou krabičkovou. Pomohlo to i té herečce? Ano, tvrdí reklama. Koupí si tedy předplatné na krabičkovou dietu a dále sedí na zadku a vydělávají prací navíc. Tentokrát na dietu (jde zhruba o 10 000–15 000 Kč měsíčně), aby jim dobře padly šaty číslo 390, které ale mezitím možná vyjdou z módy. Ouvej.

A tak jde čas. S přibývajícími léty při sedavém zaměstnání tělo chřadne stále víc. Diety nezabírají a jsou potřeba potravinové doplňky, prášky na hubnutí a liposukce. To je samozřejmě drahé, ale co se dá dělat. Taková je doba.

STOP!
Doba je taková, jakou si ji uděláte!

Je dobré uvědomit si jednu věc – sociální sítě a všichni marketéři a influenceři si kupují vaši pozornost.

Vydělávají (často opravdu hodně) na tom, že jste ochotni je sledovat a podlehnout tomu, co vám na podnose nabízejí. Ve volném čase rádi sportují, aby se udrželi ve formě. Ty šaty (čest výjimkám!) většině žen nikdy nepadnou tak dokonale jako influencerce.

To se v popisu na Instagramu samozřejmě nepíše. Šaty totiž influencerce vybral stylista přesně pro její konkrétní typ postavy a pohrál si taky s barevnou typologií. Strávil nad tím pravděpodobně několik hodin. Asi se vám nikdy nepovede nahradit jeho práci, když se ráno unavené šouráte ze sprchy (protože den předtím jste pracovaly přesčas kvůli šatům, liposukci nebo dietě) a s ještě zalepenýma očima vyndáte šaty číslo 324.

Vypadá to jako bludný kruh, viďte?

On to totiž bludný kruh je. Ztrácejí se v něm i muži, i když to teď chvíli vypadalo, že promlouvám jenom k ženám. Muži mají taky své slabosti, na které šikovní marketéři umí zaútočit. Vy sami víte, které to jsou.

Abychom si mohli udělat malou rekapitulaci, mám pro vás nabídku na výpravu za poznáním. Milé ženy, jděte teď ke svému šatníku a podívejte se do něj.

Muži, vy můžete zajít možná do koupelny, vinného sklípku nebo do garáže. Případně taky do šatníku.

Zkuste si spočítat, kolik z věcí, které jste nakoupili v návalu okamžitého rozhodnutí a nadšení, jste nosili/používali málo a které nikdy. No a spočítejte si to. Alespoň přibližně.

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

Název: ________________ Odhadovaná cena při koupi _______

CELKEM: ________________________

Máte pocit, že vám stojím za zády a šmíruji, viďte? Ne, nebojte. Taky mám doma takové věci. Občas se i já nechám unést a zapomenu, co mi radili odborníci, když jsme spolu byli nakupovat. Ale řeknu vám, že od té doby, co jsem využila služeb poradců, nakupuji mnohem méně nesmyslů. Jasně, že občas ulítnu. To je normální. Stane se. Důležité však je, abyste neulítávali denně. Abyste se naučili uvažovat o svém hospodaření střízlivě a vybudovali si návyky, které vás podrží, když přijdete o práci nebo prostě nastane krize.

Donedávna jsme žili v časech, kdy se mnozí z nás nezamýšleli nad tím, co nás kolik stojí. Všechno šlo jako na drátkách. Výplata chodila každý měsíc. Paráda. Všechno by bylo v pořádku a mohli byste si nerušeně žít i nadále.

Avšak ne vždy je hojnost a lidstvo odnepaměti postihují krize. Ekonomika je často jako jízda na horské dráze, a proto je dobré naučit se rozumně hospodařit. Když je hojnost, budovat si rezervu a neplýtvat. Protože když přijde krize, máte finanční polštář.

Krize bývají různé. V roce 2020 na celý svět zaútočila pandemie COVIDU-19, která se však zpočátku jevila jako krize HODNOT. Protože teprve doma v karanténě jsme zjistili, které věci jsou vzácné a k životu nezbytné. A taky to, že jsme se v dobrých časech nechali strhnout konzumem a falešnými jistotami a nenaučili se myslet na zadní vrátka.

Během posledních týdnů, jelikož tato kniha vznikala v počátcích možná největší krize v moderních dějinách lidstva, začali mnozí zjišťovat, že:

•Nebudou mít tolik peněz, jak byli zvyklí.

•V určité chvíli nebudou mít skoro žádné peníze.

•Nebudou moci nakupovat 24 hodin denně, 7 dní v týdnu.

•Šaty číslo 391 jsou jim k ničemu, protože sedí doma, a navíc ze všeho toho pečení přibírají.

•Rodina si ráda pochutná na domácí stravě – jen jak to vše naplánovat a udělat?

•… zde si doplňte svá zjištění:

O co jste ze dne na den přišli vy?

Které věci dokážete ovlivnit a které nikoliv?

Nejsem výjimka.

Na začátku pandemie se mi během dvou dnů zhroutil svět. Seděla jsem a usedavě jsem plakala. Projekty, které jsem budovala dva roky, byly právě ve fázi, kdy jsem po tisících hodin dřiny měla začít inkasovat odměnu. Po dvou dnech, kdy jsem se díky dětem a manželovi sebrala, jsem si uvědomila, že hroutit se mi nepomůže.

„Tinuš, podívej, co všechno jsme přežili. Pamatuješ, když jsme žili jenom na polévkách a plnohodnotné jídlo dostával jen Denis? A pak, když jsme měli rozestavěný dům a přišla krize v roce 2008? Vždyť ty jsi krizový manažer. Nastává tvůj čas.“

Takhle to vyhodnotil můj manžel a musím uznat, že měl pravdu.

Mojí silnou stránkou totiž je, že miluji řešení krizových situací. Teda hlavně těch cizích. Přímo si v tom libuji. Zbožňuji to. Protože když věci plynou, je těžké oddělit zrno od plev. Stále máte nějaké možnosti.

Ale když přijde krize, je nutné ŘEZAT.

Miluji toto řezání a hledání řešení. A to v krizi jde. Tam se to projeví. Nahé, čisté, upřímné.

Pojďme donaha

Pokud jste vyrůstali na vesnici jako já, možná si z dětství pamatujete různá přísloví a rčení, která byla zažitá jenom ve vaší obci nebo dokonce jen v užším rodinném kruhu. Podobně tomu bylo u nás. Můj otec velice rád používal vícero kouzelných formulek a jednou z nich byla: Navrch huj, vespod fuj. Používal to často zejména v situacích, kdy se něco udělalo dobře JEN NAOKO.

Toto otcovo rčení mi sedne na dnešní dobu jako prdel na hrnec. Na povrchu se věci třpytily, ale teď procházíme cibulovou metodou.

Slupka za slupkou „dolů“. Svým způsobem jsme NAZÍ nebo se k tomu alespoň blížíme.

Jsme nuceni více se zabývat důležitými věcmi, a nikoli aktuální módou. Jdeme blíž k sobě. Blíž k podstatě.

V krizi se ocitáme v situaci, kdy najednou vidíme, co je v životě skutečně důležité.

Co má skutečnou hodnotu?

První hodnotou je zdraví. V posledních letech jsme žili v totálním stresu a shonu. Honili jsme se za dalším majetkem nebo jsme spěchali kvůli vysokým půjčkám, které jsme si naložili na bedra.

Mnoho lidí si neuvědomovalo, že nejvíc nám podlamuje zdraví STRES, který mimo jiné také snižuje imunitu vůči virům. Když jsme ve stresu, může nám hrozit náhlá změna zdravotního stavu, a pak nejde jen o nás, ale také o naši rodinu. Pandemie mnohým otevřela oči. Začali jsme si vážit zdraví a začali jsme brát ohled i na druhé, protože v jisté chvíli šlo o přežití.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Kam mizí vaše peníze.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.