Louise L. Hay

SÍLA ŽENY

Empowering Woman

Copyright © 1997 by Louise Hay

Translation © Vladimír Lechnýř

ISBN 978-80-242-7976-3

Přišel čas,

aby ženy prolomily bariéry vlastních omezení.

Překročte svůj stín

a splňte si všechny sny.

O SÍLE ŽENY

Něco staršího, něco nového. Tato kniha přináší některé mé předešlé myšlenky a mnoho nových úvah, jak pomoci ženám dosáhnout jejich skutečných možností. Zopakujeme si hlavní principy a doplníme je tak, abychom mohly stavět budoucnost na pevných základech. Posílit ženy je to nejlepší, co můžeme udělat pro naši planetu. Když jsou ženy utlačovány, ztrácí každý z nás. Když ženy posilujeme, získáváme všichni.

Louise L. Hay

ÚVODEM

„Cosi nového a svěžího vytvoříme mnohem snáze, když pečlivě „dokončíme“ dosažené a zároveň sníme o novém.“

Christiane Northrup, MD

Mějte prosím stále na paměti, že každý učitel je pouhým schůdkem na cestě rozvoje. To platí i o mně. Nejsem léčitelka, a nikoho tedy neléčím. Chci se zde podělit o své myšlenky a pomoci vám, abyste získaly více síly. Doporučuji vám přečíst mnoho knih a studovat s mnoha učiteli, protože žádný člověk ani systém nemohou obsáhnout vše. Život je tak rozmanitý, že jej nikdy plně nepochopíme. Život se také ustavičně vyvíjí a obohacuje, stále více se stává sebou samým. A proto si z této knihy vezměte to nejlepší. Vstřebejte to, využijte a posuňte se k dalším učitelům. Neustále rozšiřujte a prohlubujte své chápání života.

Vy i já, stejně jako všechny ženy, jsme byly od mládí zahanbovány a obviňovány. Naši rodiče i společnost nás naprogramovali tak, abychom přemýšlely a jednaly určitým způsobem a přijímaly všechna pravidla, omezení a frustrace s tím související. Některé z nás plní tuto roli velmi spokojeně. U mnohých z nás tomu tak však není.

Život je jako moře zkušeností. Přichází ve vlnách a vždy po čase přináší rozvoj. My žijeme v jednom takovém nádherném období rozvoje. Po dlouhý čas byly ženy zcela ovládány rozmary a názory mužů. Říkali nám, co smíme, a říkali nám, kdy a jak to smíme dělat. Pamatuji se, že mě v dětství učili chodit dva kroky za muži, obdivovat je a tázat se: „Co si mám myslet, co mám dělat?“ Nikdo mi to samozřejmě neukládal přímo, ale stačilo pozorovat maminku – přesně tohle totiž dělala a já jsem se to učila od ní. V mládí se naučila projevovat vůči mužům naprostou poslušnost, a proto – stejně jako později já – považovala veškeré zneužívání za normální. To je skvělý příklad, jak se přijímáním a opakováním chování a názorů rodičů utváří naše osobnost.

Trvalo dlouho, než jsem si uvědomila, že takové chování normální není a že si jako žena nic takového ani nezasluhuji. Má víra a mé povědomí se pomalu měnily, začala jsem si sebe vážit. Zároveň jsem se změnila i navenek a přestala jsem přitahovat hrubé a dominantní muže. Vnitřní hodnota a sebeúcta jsou tím nejdůležitějším, co žena může získat. Pokud nám nejsou vlastní, musíme si je vytvořit. Jestliže pevně věříme ve svou hodnotu, nikdy nepřijmeme pozici zneužívaných a méněcenných. Od druhých se necháme ovládat, jen když akceptujeme a věříme, že samy žádnou hodnotu nemáme a „nejsme k ničemu“.

Svou nynější prací chci ženám pomoci stát se vším, čím mohou být, a přispět k nalezení rovnoprávnosti ve světě. Chci ukázat, že všechny ženy mohou samy sebe milovat, věřit ve svou hodnotu, mít k sobě úctu a ve společnosti zastávat silné postavení. To v žádném případě neznamená pokořování mužů, ale jde pouze o nastolení opravdové „rovnosti“, jaká prospívá všem.

Při dalším čtení a práci s touto knihou nezapomínejte, že změna vaší povahy či názorů nepřijde hned. Jak dlouho to potrvá? Stejně dobře se můžeme zeptat: Za jak dlouho člověk pochopí a přijme nové myšlenky? Samozřejmě je to různé, záleží na jednotlivci. Proto se neomezujte a nedávejte svému pokroku žádné časové lhůty. Jen se snažte, jak nejlépe dovedete, a vesmír vás pomocí své neomezené moudrosti povede správným směrem. Krok za krokem a den po dni se pomocí cvičení budete přibližovat tam, kde chcete být.

KAPITOLA I.

Začínáme: Čeká nás mnoho práce a učení

Na následujícím příkladu si výstižně ukážeme, jak byly ženy v minulosti programovány. Věřte nevěřte, následující ukázku jsem objevila ve středoškolské učebnici domácího hospodaření z padesátých let minulého století.

1. Mějte připravené jídlo. Vaření si plánujte včas – třeba i den předem. Váš partner tak uvidí, že na něho myslíte a staráte se o něj. Většina mužů se domů vrací s prázdným žaludkem a dobré jídlo je součástí potřebného vroucího přivítání.

2. Připravte se. Abyste byla svěží, až přijde, včas si čtvrthodinku odpočiňte. Naličte se trochu, dejte si stužku do vlasů a snažte se vypadat svěže, protože on byl celý den jen s lidmi unavenými prací. Jeho nudný den potřebuje osvěžení, a proto buďte veselá a zajímavá.

3. Ukliďte nepořádek. Ještě než se manžel vrátí, projděte naposledy dům a posbírejte učebnice, hračky, papíry a podobné věci. Otřete také stoly. Váš manžel se bude cítit jako v ráji pořádku a odpočinku, což jistě udělá dobře i vám.

4. Přichystejte děti. Pokud máte malé děti, věnujte se jim chviličku a umyjte jim ruce a obličej, učešte je a popřípadě také převlékněte. Jsou to vaše malé poklady a dotvoří příjemnou atmosféru při manželově návratu.

5. Minimalizujte hluk. V době jeho příchodu vypněte pračku, sušičku, vysavač. Přimějte k tichosti také děti. Buďte šťastná, že manžela vidíte, a přivítejte ho krásným úsměvem.

6. Co nesmíte: Nevítejte ho stížnostmi a problémy. Nereptejte, když se k večeři opozdí. Uvědomte si, že ve srovnání s těžkostmi jeho pracovního dne je to pouhá maličkost. Udělejte mu pohodlí – může se natáhnout do pohodlného křesla nebo si lehnout v ložnici. Naklepejte mu polštář a nabídněte, že mu sundáte boty. Mějte vždy připravený teplý nebo studený nápoj. Pohlaďte ho tichým a příjemným hlasem. Dovolte mu odpočinout si a uklidnit se.

7. Naslouchejte mu. Jistě mu toho chcete mnoho říci, ale doba jeho návratu k tomu není nejvhodnější. První má mluvit on. Na to nezapomínejte.

8. Večer přizpůsobte jemu. Nikdy si nestěžujte, když vás nevezme na večeři nebo za jinou příjemnou zábavou. Snažte se pochopit tíhu a strasti jeho světa a jeho potřebu odpočívat.

Samozřejmě že na výše uvedených radách není nic špatného, POKUD se jimi chcete řídit. Ale uvědomte si, že tehdy byly ženy vedeny k tomu, aby se ve všem upozaďovaly, jen aby uspokojily potřeby svých manželů. Takto se měla chovat „dobrá žena“ – bylo to velmi příjemné pro muže, ale už ne tolik pro ženy. My jako současné ženy bychom měly přehodnotit vlastní život. Můžeme ho změnit a vylepšit, pokud začneme uvažovat o mnohém, co nám zatím připadalo přirozené, tedy například o vaření, úklidu, péči o děti, různém zařizování nebo třeba o řízení auta. Přehodnotit bychom měly všechno, co po dlouhou dobu probíhalo automaticky. Nebo chceme nadosmrti žít jako doposud a mít i nadále pocit, že to stále není ono?

Upevňování pozic žen samozřejmě neznamená ponižování mužů a útoky na muže jsou stejně špatné jako obtěžování žen. To bychom nechtěly, protože takové metody nás nikam neposunou; zůstaly bychom tam, kde jsme setrvávaly doposud. Když za všechny problémy budeme obviňovat sebe, své manžely nebo společnost, v ničem nám to nepomůže a zůstaneme bezmocné. Obviňování je vždy projevem bezmocnosti. To nejlepší, co můžeme udělat pro své muže, je vymanit se z mučednické role a začít jednat. Respektu se dočká pouze ten, kdo má sebeúctu.

Vážím si nesmírně mužů a toho, jak se potýkají se životními obtížemi. Také jsou uvězněni ve svých rolích, také jsou pod obrovským tlakem. Od dětství je učí neplakat a neprojevovat city. Učí se také potlačovat své emoce. Podle mého názoru je to týrání dětí a není divu, že v dospělosti muži zmítá tolik zloby. Navíc většina z nich těžce nese špatný vztah s otcem. Chcete-li vidět muže plakat, dejte mu pocit bezpečí a mluvte o jeho otci. Kolik smutku obvykle vyjde na povrch, když muži vysloví vše nevyřčené, rozpomenou se na své sny o lepším dětství. Když přiznají, jak moc chtěli slyšet od svých otců slova lásky a důvěry.

Na ženy jako na sociální skupinu byl vytvářen nátlak, aby uvěřily, že „být dobrá“ znamená preferovat potřeby všech ostatních před svými vlastními. Místo abychom byly takové, jaké skutečně jsme, život mnohých z nás se stal naplňováním představ o tom, jaké bychom měly být. Mezi námi je mnoho žen plných zášti jen proto, že jsou „nuceny posloužit“ druhým čistě z povinnosti. Nelze se tedy divit, že se ženy často cítí vyčerpané. Kolik matek pracuje na dva plné úvazky – jeden v zaměstnání a druhý po návratu domů, k rodině. Sebeobětování vždy zákonitě ničí toho, kdo se obětuje.

Neměly bychom odpočívat až tehdy, když jsme nemocné. Myslím, že nemoci žen jsou mnohdy způsobem, jak si odpočinout. Je to jediná omluva pro odpočinek, kterou si ženy povolí. Zkrátka už musejí padat únavou, aby dokázaly říct „Ne“.

My ženy musíme vědět – ale opravdu vědět –, že nejsme bytosti druhé kategorie. Takový předsudek podporují některé skupiny lidí, ale je to nesmysl! Duše nemůže být méněcenná, nemá ani pohlaví. Musíme se naučit cenit si svého života a schopností tak, jako jsme se naučily cenit si ostatních. V počátcích feministického hnutí byly ženy velmi rozhořčené a ze všech nespravedlností obviňovaly muže. To lze chápat, protože v té době v sobě ženy potřebovaly uvolnit frustraci. Byla to jakási dočasná terapie. Když byl člověk v dětství týrán a má se zbavit všech negativních pocitů, také musí u terapeuta nejprve projevit všechny své pocity.

Nicméně čas léčí a kyvadlo se časem ustálí. To se děje ženám právě teď. Je čas opustit zlobu, obviňování, mučednictví a bezmocnost. Je čas, abychom si uvědomily a uplatnily svou sílu, abychom samy začaly přemýšlet a vytvářely svět, kde vládne rovnost, jež je žádoucí.

Pokud se naučíme pozitivnímu přístupu k sobě samým a budeme si sebe vážit, učiníme v životě všech lidí, tedy i mužů, obrovský krok správným směrem. Muži a ženy se navzájem budou milovat i respektovat, budou mít k sobě úctu. Pochopíme, že je zde dostatek pro všechny a že jeden druhému můžeme pomáhat. Věřím, že můžeme vybudovat svět, kde bude dost bezpečí pro vzájemnou lásku a kde můžeme být všichni pospolu a šťastni.

Již dlouho jsme my ženy chtěly více kontroly nad svými životy. Teď máme konečně možnost stát se tím, čím být můžeme. Samozřejmě že je zde pořád mnoho nerovnosti v právech a výdělcích mužů a žen. Stále bojujeme za svá práva u soudů, protože zákony byly psány pro muže. Ještě stále – dokonce i u případů znásilnění – soudy vycházejí z předpokladu, jak by si počínal rozumný muž!

Chtěla bych ženám doporučit, aby začaly od základů – kampaní za změnu zákonů, jež by pohlížely na muže i ženu stejně. Pokud zaujmeme určité stanovisko, máme jako ženy obrovskou kolektivní sílu a energie nashromážděná při našem sjednocení může mít nesmírný účinek. Před skoro stoletím vedly ženy kampaň za hlasovací právo, dnes můžeme kandidovat do vládních úřadů.

Ženy by se měly ucházet o pozice v politice. Patříme do politiky a oproti světu kapitálu je nám ten politický otevřen a nic nás v něm neomezuje. A pokud chceme ovlivňovat činnost vlády a tvorbu zákonů tak, aby podporovaly ženy rovným dílem, musíme do tohoto světa vstoupit. Můžeme začít na nejnižším, nejzákladnějším stupni a ke vstupu do politiky nepotřebujeme ani dlouhodobý trénink. Politická kariéra je důležitým momentem pro posílení žen.

Věděli jste například, že Eleanor Rooseveltová prosadila v roce 1935 v Kongresu USA návrh zákona o tom, že každý nově postavený dům musí mít vestavěnou koupelnu? Mezi kongresmany bylo mnoho mužů, kteří namítali, že nebudeme moci rozeznat domy chudých a bohatých, když v každém bude koupelna... Koupelna v domě je pro nás dnes tak běžná, že už ani dostatečně neoceňujeme politický boj této silné ženy za uzákonění tohoto zákona. Pamatujte však, že sjednocené ženy budou i hory přenášet a svět bude lepším místem.

Naše cesta byla dlouhá a nechceme na ni zapomenout. V dobách kolonizace Severní Ameriky byl muž neomezeným vládcem domácnosti a neposlušnost ženy, dítěte či sluhy se trestala bičováním. Ještě v polovině 19. století neměla mít „slušná žena“ požitek ze sexu. Došly jsme bezesporu velmi daleko a právě začíná nové období rozkvětu. Musíme se mnoho učit, musíme mnoho udělat. Hranice naší svobody se posunuly a potřebujeme nová řešení k vylepšení životů všech žen – včetně těch, které žijí samy.

KAPITOLA I I.
Reklama útočící na sebeúctu žen

Cílem reklamy je prodávat výrobky. Svět reklamy využívá nedostatečné sebeúcty žen a zaměřuje se na ně. Většina reklam vlastně tvrdí: „Nejste dost dobrá…, ale s pomocí našeho výrobku se můžete zlepšit.“ Staly jsme se cílovou skupinou reklamních kampaní jen proto, že si myslíme, že s námi není všechno v pořádku a je třeba to vylepšit. Pokoušejí se nám vnutit pocit méněcennosti, a my na to nesmíme dále přistupovat.

Reklama s oblibou útočí na ženské tělo. Negativní pocity týkající se těla způsobuje společnost a také obrovská záplava reklam typu „Nejste dost dobrá“. A tak není divu, že svá těla často nemilujeme. Kolik z nás může doopravdy říci, že miluje vlastní konečník? Vždyť máme problémy přijmout i své nosy a boky. Zajímalo by mě, v jakém věku se učíme spojovat svou hodnotu se svým tělem. Cožpak se malé děti obávají, že kvůli velikosti svých boků nejsou dost dobré?

Zranitelné dospívající dívky jsou bombardovány reklamou, která sráží jejich sebeúctu a vnucuje jim, že potřebují ten či onen výrobek, aby byly atraktivní a okolí je přijímalo. Z tohoto důvodu jsou v naší společnosti dospívající dívky skupinou s nejnižší sebeúctou a v mnoha případech tento pocit přetrvává až do dospělosti. Tabákové společnosti s oblibou zaměřují svou reklamu na dospívající dívky. Vědí totiž, že mají velkou šanci vytvořit si věrné zákaznice, když udělají závislými ty, které si sebe dostatečně neváží. Zdá se vám, že můžeme dovolit, aby totéž dělali i s našimi dětmi?

Nedávno jsem zaslechla tříletou dívenku říkat: „Tyhle šatičky si nevezmu, vypadám v nich tlustá.“ Desetiletá děvčata drží diety. Výskyt anorexie a bulimie na školách se vymyká kontrole. Co to děláme s dětmi? Pokud jste rodičem, ukažte svým dětem, jak je reklama využívá. Rozeberte společně jednotlivé reklamy, nechte děti určit, v čem jsou manipulující. Poučte je brzy a dejte jim sílu rozumně rozhodovat o svém životě. Naučte je jednat, a ne jenom klást odpor.

Všimly jste si, kolik ženských časopisů zveřejňuje ve stejném čísle nejnovější diety a zároveň recepty na dezerty, po kterých se tloustne? Co tím vlastně sledují? Ztloustněte, zhubněte, ztloustněte, zhubněte. Nelze se pak divit, že tolik žen drží různé intenzivní diety s krátkodobým efektem. V žádném případě nemůžeme dosáhnout vzorů, jež nám předkládají reklamy a média. Až příště zahlédnete v časopise či televizi reklamu, buďte kritické. Položte si otázku, co daná reklama doopravdy říká. Nesnaží se vám vnutit pocit méněcennosti? Neukazuje vám nějaký sen, ideál, kterého není možné dosáhnout? Jakmile se nad reklamami začnete smát, přemůžete jejich vliv. Ponižující reklama je jen dalším způsobem kontroly a vlády nad ženami. My chceme udělat všechno pro to, abychom znovu nabyly sílu.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Síla ženy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.