Barunka
z Borůvkového statku

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Eva Čepičková

Barunka z Borůvkového statku – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2022

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Na samotě u lesa

Za vesnicí Borůvkou, daleko od všech lidí, stál na samotě u lesa opuštěný statek s velkým dvorkem a ještě větší zahrádkou. Na dvorku se od rána proháněla různá zvířátka, v zahrádce poletovali barevní motýlci a ptáčci vesele prozpěvovali své písničky, ke kterým čmeláci se včelkami broukali doprovod. Bylo zde krásně po celý rok. Na jaře, v létě, na podzim i v zimě, ať svítilo sluníčko, sněžilo, nebo pršelo.

V chaloupce bydlela hodná babička a malá holčička Barunka. Té se u babičky tuze líbilo, měla zde totiž spoustu zvířecích kamarádů, o kterých se jí ve městě, kde bydlela dříve s maminkou a tatínkem, ani nesnilo. O jedny se starala, s druhými si hrála a povídala, jiným pomohla a oni zase pomohli jí, když byla v nesnázích. Nezapomínala ani na babičku, které byla vždy po ruce, když něco potřebovala. Maminka a tatínek pracovali ve velkém městě a vždycky se těšili, až v sobotu za Barunkou přijedou. Borůvkový statek obklopený krásnou přírodou, hluboké lesy, zelené louky, ticho a klid milovala nejen Barunka, ale i její rodiče.

Jaro přišlo

Jednoho rána se Barunka probudila, ustlala si postýlku, vykoukla z okna a zaradovala se. Venku už nebylo sychravo, ale svítilo sluníčko. Louka se zabarvila do různých odstínů a vše jako by ožilo. Barunka se nemohla dočkat, až se půjde na tu krásu podívat zblízka. Rychle se proto oblékla a spěchala za babičkou do kuchyně. Myslela si, že se nasnídá a hned půjde ven.

„Babičko, já mám hlad jako vlk!“

Jiná rána měla Barunka snídani nachystanou na stole, dnes tomu bylo ale jinak.

„Ty jsi ranní ptáče! Dnes sis nějak pospíšila! Nachystej si talíř a hrníček,“ usmála se na ni babička.

Pak zakrojila nožem do velkého bochníku chleba, uřízla tlustý plátek, který namazala silnou vrstvou másla a medu, a do hrníčku Barunce nalila teplé mlíčko. Tak se totiž na vesnici každý den snídalo.

„Už jsem nemohla v postýlce vydržet,“ odpověděla babičce Barunka a zakousla se do krajíce.

„To bude tím, že k nám dorazilo jaro, já jsem taky nemohla dospat. Vzbudil mě ptačí zpěv. Znáš tu krásnou písničku o jaru?“ zeptala se babička a začala zpívat.

Jarní

Slyšíš, jak ptáčci zvesela zpívají?

Písničku v zobáčku nesou ti k snídani.

Nebe je blankytné jak čistá studánka

a malá vlaštovka přiletí zdaleka.

Ref.

Jaro se probouzí po zimě sychravé,

paprsky šimrají, jsou ještě ospalé.

Zahrady rozzáří květinky veselé

a ti, co lenoší, rychle ven z postele.

Vidíš tu krásu, příroda ožívá,

všechno už pokryla zelená peřina,

broučci se ze skrýší loudají tichounce

a nová zvířátka skotačí na louce.

Ref.

Jaro se probouzí po zimě sychravé,

paprsky šimrají, jsou ještě ospalé.

Zahrady rozzáří květinky veselé

a ti, co lenoší, rychle ven z postele.

Babička dozpívala písničku, Barunka mezitím dojedla poslední sousta, zapila je mlíčkem a rozběhla se na dvorek. Tam už netrpělivě čekal pejsek Punťa, ostražitý a všemi mastmi mazaný jezevčík. Hlasitě zaštěkal, zavrtěl ocáskem a radostně přiběhl k Barunce. Byl to její kamarád. Jediná rozuměla všemu, co svou psí řečí říkal. Chvíli si spolu povídali a Barunka ho hladila po drsné srsti. Najednou vykoukla ze dveří babička a zavolala: „Barunko, vezmi košíček a běž do lesa natrhat čerstvé kopřivy, uvařím z nich k obědu polévku. Vezmi s sebou Punťu, kdyby bylo třeba, on tě ohlídá.“ Punťa byl totiž pes hlídací a lovecký.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Barunka z Borůvkového statku.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.