Table of Contents

I. Rozprávky zo záhrady

Ježko Mežko a zajačik Chrumko poznávajú dary Zeme.

Krtko a záhrada

II. Rozprávka zo statku

Veselé príbehy ovečky Ežky

O tom, ako sa Ežka s Jožkou spoznali

O tom, ako Ežka skoro o kožúšok prišla

O tom ako sa Ežka naučila rátať

O tom, ako sa Ežka naučila plávať

III. Muckove výpravy do záhrady i lesa

O tom, ako Mucko kvetiny v záhrade spoznal

O tom, ako Mucko kvetinky v lese spoznal

O tom, ako Mucko fialku hľadal

O tom, ako Mucko jašteričku a čudesné rastliny spoznal

O tom, ako prišla jeseň

O tom, ako prišla zima a o dlhom čakaní na jar

O tom, ako sa Mucko v snehovej víchrici stratil

O tom, ako prišla jar

O tom, ako fialky sľub dodržali

IV. Rozprávky z lesa

O sove Skalničke a smradľavom syre

O žabke, ktorá nevedela kvákať

O dvoch prešibaných opičkách

O ťarbavom medveďovi Mišovi

Lesankine rozprávky

Tatiana Plešová

Technická spolupráca: Kitlei Karol, Ondrejkovičová Viktória

Vydalo : Mladá Éra Autorov nového tisícročia

/ MEA 2000 o. z. /

© Autorské práva vyhradené

ISBN 978-80-560-0431-9

Lesanka je stará a múdra mačička. Veľa zažila a skúsila.

Rozprávky rada rozpráva. Rozprávky krátke, dlhé, ale i poučné.

Hrdinami v nich sú zvieratká z lesa i zo statku.

Všakovaké huncútstva a príbehy oni zažívajú.

Tak poď a pridaj sa aj ty a začítaj sa do tajov tohto sveta.

Rozprávkový svet sa ti práve otvára, vstúp už ťa tu čakáme a na teba voláme.

Pekne listuj stránku po stránke, fantáziu použi, nech sa príbeh oživí.

Príbeh za príbehom sa ti pred očkami už mihá, nie je to žiadna veda.

I. Rozprávky zo záhrady

Ježko Mežko a zajačik Chrumko poznávajú dary Zeme.

Ježko Mežko a zajačik Chrumko boli nerozluční kamaráti. Spolu vyrastali v krásnej záhrade, kde rástli stromy, kríky a kvitlo veľa kvetov. Záhrada bola plná nie len ovocia, ale aj chutnej zeleninky. Mežko a Chrumko sa nikdy nepozastavovali nad tým odkiaľ sa berie všetko ovocie a zeleninka. Hlavne, že bolo veľa, chutného a šťavnatého na zjedenie. Vždy sa veľmi tešili, na letné obdobie, kedy si dobre naplnia bruška. Mežko a Chrumko boli veľmi nezbedný a darov Zeme si veľmi nevážili. Obtrhávali kríky hlava, nehlava a to isté robili aj so zelenikou. To čo nezjedli s tým sa hrali, obhadzovali a robili iné nezbedy....

Veru ostatným obyvateľom záhrady sa to nepozdávalo, nie raz ich aj napomínali, hlavne kozička Eliška a ovečka Evička ich napomínali. Ale Mežko a Chrumko si nedali povedať. Nie raz sa stalo, že opadané jablká a hrušky schválne pučili a náramne sa na tom smiali. Včielka Bzučalka si nie raz povzdychla:

"Jaj Mežko a Chrumko, čo to robíte...?"

Mežko a Chrumko len odvrkli veď na strome je ešte kopa ovocia a toto nebude nikomu chýbať. Bzučalka im povedala, keby ste vedeli ako zvieratká v lese hladujú keď sú zimy kruté a chladné. Mežko a Chrumko sa iba na seba pozreli a ďalej sa venovali svojim záľubám. Leto vrcholilo a všetko v záhrade žiarilo farbami, jedla bolo ozaj dostatok. Maliny, jahody, čerstvý šalátik....Na jeseň zas chutné jabĺčka a hrušky. Lenže ako to už býva, všetko raz pominie aj krásne slnečné, teplé počasie a obdobie hojnosti. Na dvere už pomaly klopala zima, tento rok však o niečo skôr ako po iné roky. Včera ešte hriali posledné slnečné lúče a druhý deň sa zvieratká zobudili do studeného raná a udivene pozerali na biele chumáčiky, ktoré s ľahkosťou dopadali na záhradu. Bielych chumáčikov bolo čoraz viac až pokryli celú záhradu. Záhrada sa zahalila do bielej periny, ktorá nehriala, ale studila. Deti veselo šantili v snehu, guľovali sa a stavali snehuliaka. Len zvieratká osmutneli, chýbala im zelená trávička, plná voňavých kvietkov a záhrada, v ktorej bolo vždy dostatok potravy pre všetkých. Mežko a Chrumko sa k sebe chúlili a triasli sa zimou, spomínali na plné brušká, chutné plody a zeleninku. Mežko navrhol poďme mi do maštale k Evičke a Eliške, to je dobrý nápad odvetil Chrumko, oni majú vždy niečo dobré pod zub a radi sa s nami vždy podelili. A tak Mežko a Chrumko nesmelo vošli do maštale a smutnými očami povedali, nenašlo by sa niečo dobré pod zub, prázdne brušká máme a vonku je strašná zima. Evička a Eliška sa na seba len zahľadeli a premýšľali, čo urobiť, dobre si uvedomovali, že teraz je ten vhodný čas, aby dostali príučku. Keďže zima prišla tento rok nečakane už veľmi, veľmi skoro. Mežko a Chrumko vy by ste si zaslúžili, teraz za nami idete a ako ste sa v lete správali....Teraz by Vám boli dobré maliny, černice, čerešne s ktorými ste sa hrali a čo hrušky a jablká, s ktorými ste triafali na terč.....

"Čo s vami vy dvaja nešťastníci, teraz mlčíte, no Chrumko, darmo si teraz uškami oči zakrývaš a ty Mežko si sa stočil do klbka. A pamätáte sa na to ako vám bolo jedno ako sa majú zvieratká v lese, čo myslíte ako im je teraz a vy myslíte len na svoje bruška."

Mežko a Chrumko sa bránili veď to bolo len hra. Aká hra rozhorčila sa Evička, plytvať jedlom je hra, nechápavo sa pozrela Eliška. Mežko sa zahľadel na veľkú hnedú kopu a nesmelo sa pýta čo je to tamto. Evička odvetila to sú žalude, bukvice a orechy. Chrumko zbadal ďalšiu kopu a vraví aké krásne jablká a hrušky sú tamto. Evička povedala, že je to ovocie pre lesné zvieratká. Každý rok chodíme s Eliškou do lesa a nosíme potravu pre zvieratká, ktoré by inak hladovali. V lese sme si našli veľa kamarátov a oni nám ukázali dary zeme. Vďaka nim sme spoznali rôzne rastliny, bobule, huby, kríky a stromy. Mežka a Chrumka to neuveriteľne zaujalo a tak sa opýtali, či by nemohli ísť s nim, že aj oni si chcú nájsť nových kamarátov a spoznať nové rastlinky. Eliška a Evička chvíľu váhali a potom usúdili, že toto by mohla byť správna cesta, aby sa naučili vážiť si dary zeme.

Dnes je už neskoro, usúdila Evička a Eliška, zajtra ráno, pôjdeme do lesa. A tak sa aj stalo všetci 4 sa pobrali do lesa, každý z nich niesol niečo dobré pod zub pre zvieratká. Za nejakú chvíľu došli až ku krmeľcu, lesné zvieratká, srnky, jelene, divoké zajačiky už netrpezlivo čakali, pekne sa s Evičkou a Eliškou zvítali a zvieratká im ďakovali, že na nich nezabudli. Priniesli sme Vám chutné jabĺčka, hrušky, mrkvičku.....Lesné zvieratká sa poďakovali a všimli si, že majú spoločnosť. Evička povedala toto je Mežko a toto zas Chrumko, radi by sa niečo priučili a poznali dary našej zeme, aby si vážili, to čo narastie, že to nie je len tak naplniť si bruško. Mežko sa osmelil a povedal, ja by som sa rád dozvedel, čo dobrého rastie v lese. Zvieratká si teda posadali k sebe a dohodli sa, že každé lesné zvieratko opíše nejakú rastlinku. Srnček Parôžtek a zajačik Ňufko sa nevedeli dohodnúť, ktorý z nich začne prvý.

Evička povedala nehádajte sa a len čo chcela ešte niečo dopovedať v tom priletela sova Dudroška. Parôžtek sa zaradoval, dobre že ideš, Dudroška ty z nás najlepšie poznáš les a rastlinky v ňom. Dudroška len pokývala hlavou a povedala to je pravda. Všetky zvieratká sa k nej otočili a navrhli, aby ona začala prvá rozprávať o rastlinkách v lese. Dudrška sa poškrabala krídlom po hlave a mrmlala si pre seba, kde by som len začala....ostatné zvieratká ju pobádali Dudroška veď už začni....A tak Dudroška začala rozprávať a zvieratká sústredene počúvali.

Les je krásne miesto, veľká učebnica, v ktorej sa treba naučiť čítať. Nie len tak ledabolo, ale pozorne. Mať otvorené oči a myseľ. Stromy tvoria les, niektoré sú nízke, iné siahajú až k nebesiam. Zvieratká pozrite sa za seba, aké stromy sú tamto: borovice, odvetil Parôžtek, srnka sa pridala tam zas smreky, správne. Stromy sú pre nás dôležité, vďaka nim dýchame a v lete nás chránia pred horúcimi lúčmi. A samozrejme plody stromov nám dávajú potravu v podobe plodov.

Krtko a záhrada

Bola raz jedna záhrada, obývali ju zajačiky Ňufky, mama Ňufka, otec Ňufko a deti Ňufinka a Ňufinko. Samozrejme, nemôžeme zabudnúť na hlavného obyvateľa krtka, Hrtka. Čierny, jagavý kožúšok a pracovité labky, taký bol Hrtko.

Hrtko najradšej vyrábal kopčeky, čím viac ich urobil, tým väčšiu mal radosť. Každý deň usilovne pracoval a večer si kopčeky spočítal. Mal presný záznam a prehľad, koľko ich už spravil. Záhrada bola krásna a veľká, na jej koniec sa nedalo dovidieť. Cesta na jej koniec trvala celý, celučičký deň. Uprostred cesty sa rozprestierala lúka plná všakovakých kvetov. Pestré farby kvietkov sa mihali vo vánku vetra a žiarili farbami dúhy.Z kvietkov na kvietok poletovali usilovné včielky a čmeliaky. Rástli tam aj rôzne bylinky (mäta, levanduľa, rozmarín.....). Deti skúste sa rodičov popýtať na tieto bylinky a či poznajú aj iné. Možno budete mať šťastie a pri potulkách prírodou nejakú objavíte.Na žiadnej lúke nemôžu chýbať motýliky, tie šantili a tancovali od kvietku ku kvietku. V lúke sa tak vynímali červené sukničky (vlčie maky), zlaté dukátiky (púpava a podbeľ), pakosty, nevädze i čakanky....Deti, aké kvietky poznáte ? Máte aj doma alebo v záhrade kvietky ? Ktoré sa vám najviac páčia?Na konci bol zas krásny sad, plný šťavnatého ovocia (jablká, hrušky, slivky.....) Nože deti, aké ovocie poznáte ? Videli ste už stromy na ktorom rastie?

Deti, viete, že ovocie rastie nie len na stromoch, ale aj kríkoch? Bŕŕ, to je ale kyslé - ste si už neraz pomysleli, keď ste ochutnali ríbezle a práve tie rastú na kríkoch. Takisto aj egreše a čučoriedky. Všetky tieto kríky boli vysadené po stranách záhrady, tak aby na ne pekne slniečko hrialo. Záhradu si ešte kedysi veľmi dávno podelili zajačiky a krtko. Roky pekne spolu nažívali, každý sa staral o svoju polovicu záhrady. Naše zajačiky si nerobili kopčeky, nechápali načo ich Hrtko robí. Časom si už na ne zvykli a tak sa do Hrtka nestarali. Mali oni väčšie starosti, kde a akú zeleninku vysadiť. Usilovné labky raz sadili kapustičku, mrkvičku, inokedy zas šalátik. Bola, že to veľká drina a námaha. Pôda bola ťažká, tvrdá....Zajačiky sa vždy poriadne zapotili, aby si dopestovali chutnú zeleninku. Boli veľmi usilovné a nevzdávali sa. Pôdu vždy prekyprili a sadeničky pekne polievali. Aj napriek drine a tvrdej pôde si vypestovali zeleninku, tak aby ju mali aj na zimu. Zajačiky veľmi trápilo, že mrkvička nie je pekná rovná a niektoré sadeničky uhynuli. Rok čo rok sa radili ako by pôdu vylepšili. Neustále premýšľali, kde robia chybu, prečo sa ich zelenike až tak nedarí. Ňufinka si všimla, že na Hrtkovej strane sa darí trávičke a už tam videla rásť kadejaké rastlinky, kým ich Hrtko nezasypal kopčekom. A tak raz večer milé zajačiky vymysleli plán, že to oni pôjdu preskúmať, v čom je ten fígeľ. Radili sa....Hrtko nás nesmie vidieť, viete aký je citlivý na svoje kopčeky. Musíme tam ísť hneď zavčas ráno, Hrtko má tvrdý spánok a dlho spí.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Lesankine rozprávky.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.