PRDELKY

Jana Javorská

Nahá prdelka

Babí léto dopřávalo obyvatelům města poslední záchvěvy teplého počasí. Vlahý vánek občas někomu pročísl vlasy, ale sluneční paprsky stále měly dostatek síly, aby zahřály na těle i na duši. Kdo mohl, vytáhl kolečkové brusle nebo kolo a vyrazil si vychutnat krásné odpoledne někam do přírody.

Na lavičkách a na schodech kolem morového sloupu uprostřed náměstí se o polední přestávce srocovala mládež a zabírala tak důchodcům jejich pozorovací základnu. Ti nuceni rozmrzele korzovat v bezpečné vzdálenosti zaútočili ihned jako supi, jakmile se uvolnilo byť i nepatrné místečko k sezení. Okamžitě nasadili sprint a připomínajíce záchodového pavouka, rozkmitali svoje šermující francouzské hole, aby zavčasu vyštvali zbytek spolusedící omladiny z laviček řečmi o nestoudné mládeži.

Hedvika byla poněkud nervózní z pohovoru, který ji toho dne čekal. V duchu si anglicky procházela nastudované materiály a možné otázky, které předpokládala, že uslyší. Potřebovala ještě honem odevzdat knihy do knihovny a nebyla šance nikde v blízkosti zaparkovat. Už po třetí projížděla kolem stojících vozidel a marně hledala, kde zastavit. Bála se ponechat auto bez dozoru byť i jen na moment tam, kde bylo stání zakázáno. Věděla dobře, že je celé náměstí bez přestání důkladně monitorováno kamerovým systémem. Nerada by se dočkala toho, že by se po příchodu ke svému plechovému miláčkovi nemohla rozjet, protože by jí v tom bránila botička s pozvánkou od Městské policie k vyřešení přestupku.

Náhle spatřila, že se v řadě vozidel uvolnilo místo. Rychle zamířila k chodníku a zacouvala mezi dvě auta. Vystoupila a ohýbala se na zadní sedačku pro kabelku a knihy. Vtom se zvedl vítr a její širokou sukni rozevlál kolem dokola jejího těla tak, že ji měla téměř až nad hlavou jako Marilyn Monroe na své nejznámější fotce. Ihned jí došlo, že obléknout se elegantně do podvazkového pásu a černých punčoch, bylo velmi odvážné. V momentě, kdy její nahé hýždě nezakrývalo téměř nic jen proužek kalhotek zvaných tanga a dvě šňůrky podvazků, si uvědomila, že té odvahy bylo zaručeně až příliš.

Ten nepatrný okamžik nechtěně zveřejněné nahoty jejího pozadí přilákal určitě všechny oči osob nejen mužského pohlaví, vyskytujících se zrovna nedaleko. Zároveň na sebe Hedvika dozajista strhla i pozornost bezpečnostních kamer z celého náměstí.

Pracně si urovnala sukni a nenápadně se rozhlížela po okolí, aby zjistila, zda ji neviděl někdo známý, kterému by se tak měla raději vyhýbat, aby byla případně ušetřena nejapných komentářů a posměšků. Když nikoho takového nezahlédla, ulevilo se jí. I bez toho už byla dostatečně vystresovaná, a tak urychleně popadla knihy, zamkla auto a upalovala do knihovny, aby včas stihla dorazit na pohovor do nedaleké firmy.

„Tak to by bylo vše. My se vám ozveme,“ pronesl na závěr personalista.

Hedvika si oddechla. Papírový kapesník, který celou dobu žmoulala v ruce, byl potrhaný a vlhký od potu. Měla radost, že odpověděla na většinu otázek přesně podle svých představ. Teď už zbývalo jen doufat, že právě ona bude mít to štěstí a bude vybrána do nově vzniklého oddělení. Když odcházela, zastavila se ještě u automatu na kávu, aby se po tak vyčerpávajícím výslechu patřičně vzpružila silnou dávkou kofeinu.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Prdelky.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.