Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Ing. Lenka Farkačová, Ph.D.

Neučebnice ekonomie

Pro každého na každý den

Vydala Grada Publishing, a. s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8148. publikaci

Odpovědný redaktor Petr Somogyi
Grafická úprava a sazba Robert Prokopec
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Počet stran 176
První vydání, Praha 2021
Vytiskla tiskárna PBtisk a. s., Příbram

© Grada Publishing, a. s., 2021

ISBN 978-80-271-4409-9 (ePub)
ISBN 978-80-271-4408-2 (pdf)
ISBN 978-80-271-3193-8 (print)

O autorce

Jmenuji se Lenka Farkačová, rozená a donedávna publikující i pod příjmením Říhová. V roce 2018 jsem získala doktorský titul z hospodářské politiky, specializace finance. Ještě předtím jsem ale stihla získat cenu profesora Vencovského pro ekonomy do 35 let za práci Daňová konkurenceschopnost podniků cestovního ruchu v mezinárodním kontextu, kterou jsem převzala z rukou guvernéra ČNB . Podstatnou část svého dosavadního života jsem tak věnovala výzkumné a vědecké činnosti. Přednáším ekonomii na univerzitách, publikuji v odborných recenzovaných časopisech. Mé články můžete pravidelně číst i v časopise Práce a mzda. Především ale ráda diskutuji a ukazuji, že ekonomie není jen teorie sama pro sebe! Je to nástroj, jak porozumět chodu světa.

Připravila jsem proto tuto publikaci, která by měla odlehčenou formou popularizovat ekonomii a ukázat ji ve světle běžného dne. Užijte si ji – tuto knihu i ekonomii!

Pár slov, které věnovaly knize a otázce popularizace ekonomie známé osobnosti (nejen) z oboru ekonomie

Oceňuji a doporučuji tuto publikaci, jež populární formou seznamuje čtenáře se základními přístupy, které může využít i v běžném životě. Orientace v ekonomii a v moderní společnosti bezpochyby patří k základní výbavě každého člověka. Klasické učebnice jsou často velmi složitě napsané a zabývají se otázkami, které jsou v praxi nepoužitelné.

prof. Ing. Vojtěch Krebs, CSc.

ekonom, Vysoká škola ekonomická v Praze

Znalost o způsobu zacházení s penězi, znalost o tom, co se děje s penězi v bance a podobně by měla být součástí základní znalosti ka ždého… Hlavně v mladém věku, pokud je zájem se vzdělat, bych doporučila všem alespoň základní vzdělání mít. Ne vždy se totiž člověk rozhoduje jen sám za sebe. Především, když podniká, má odpovědnost i za druhé a jejich výdělky a požadavky se z práce uživit. Když jsem byla mladá, tyhle věci se v Československu vůbec neučily, ale ráda bych se s tím tehdy i seznámila. Ušetřilo by mi to hodně práce a starosti později v pracovním životě.

Eva Jiřičná

architektka a designérka – první dáma české architektury

Předmluva:
Kdy tuto knihu NEČÍST

Ať už jste se k této publikaci dostali jakkoliv – koupili ji v knihkupectví, půjčili v knihovně nebo stáhli z internetu –, těší mě, že nepřeskakujete předmluvu. Předně vám chci poděkovat za odhodlání tuto knihu otevřít a naučit se plynně ekonomicky!

Každý den v novinách čteme, jak se vyvíjí inflace, jak posiluje či oslabuje koruna, že bitcoin je už na ústupu, nebo že jeho cena naopak roste. Připadá vám to jako střípky informací vytržené ze širšího kontextu? Máte pravdu!

Začněme od začátku.

Navštěvujete na internetu zpravodajské servery?

Já ano.

A když vidíte zajímavý titulek, kliknete na něj?

Blahopřeji, právě jste podpořili autora příslušného článku, je totiž s největší pravděpodobností hodnocen právě za proklik.

A teď ruku na srdce: přečtete článek celý, nebo jen rolujete (scrollujete) myší a necháte oči, zda se na nějaké větě či obrázku zastaví?

Spíše „rolujete“? Je to v pořádku, chováme se tak všichni. Jenže jaký to přináší efekt? Jaký to má důsledek? Z této klikací a prohlížecí, často jen několikavteřinové akce si odnášíte POCIT. Pocity, emoce jsou mocné, mají velmi silný náboj a lehce si je zapamatujeme. Pocity a emoce jsou fastfoodovým jídlem 21. století nejen v oblasti ekonomie, financí, ale i ve zdravotnictví. Emoce jsou zásadním prvkem marketingu, obchodu, ale i politiky. Všímáte si, jak začínají být věty začínající „mám pocit…“, „myslím si…“ toxické?

Pocit je prapodivná žába, která sedí na vašem rameni a ovlivňuje vaše rozhodování a chování obecně. Někdy je to pro vás divný slizký tvor, kterého byste z ramene nejraději shodili, ale zároveň v motivačních textech slýcháme „poslouchejte své pocity“, a tak je ta žába spíše spojencem. Nic proti žábám ani pocitům – je dobře, že je máme.

Na pocitech je vůbec nejvíc toxické to, že každému podsouvají myšlenku, že rozumí doslova všemu. Většina lidí pak má pocit, že má názor (svůj názor) na všechno: od počasí přes stav psychického a fyzického zdraví tučňáků v pražské zoologické zahradě až po platební bilanci v České republice. Bohužel tento názor vybudovaný na pocitech a dojmech není tak docela náš, ale pracují na něm masmédia, naše okolí.

Rozhodla jsem se proto napsat tuto knihu, která má přinést vhled do ekonomie běžného dne. Najdete v ní praktické vysvětlení jednotlivých efektů a vztahů. Pevně věřím, že se po jejím přečtení nebudete v oblastech jako aktuální vývoj ekonomiky v České republice nebo rozhodování o investicích do kryptoměny rozhodovat podle emocí a pocitů, ale logických vazeb.

A abych odpověděla na otázku v nadpisu: kdy tuto knihu NEČÍST? Je řada situací, kdy byste tuto knihu neměli číst, například pokud sedíte za volantem jedoucího vozu, při chůzi ze schodů (ale i do schodů) a v řadě dalších situací. Pokud tedy čtením této knihy dojdete spíše k újmě nežli k poznání, pamatujte, je to na vaši vlastní odpovědnost.

Nejdůležitější informace předem:

Kniha obsahuje celou řadu ukázek, vysvětlení a modelových situací. Některé situace obsahují jisté cílené zjednodušení, na které je ale vždy upozorněno. S mírnou nadsázkou lze totiž říct, že kolik je v ekonomii otázek, tolik není odpovědí – je jich totiž stonásobek . Existuje celá řada ekonomických teorií a škol, jejichž vysvětlení jednotlivých jevů jsou často až protichůdná. Mimochodem to je přesně důvod, proč když dva ekonomové popisují totéž, neříkají vždy totéž.

1.Rozhodování lidí a firem z pohledu ekonomie

Na začátku všeho bylo… Za vším hledej… ehm… Raději jinak! Ekonomie začíná od člověka, od lidí, zkrátka od nás. Nejobecněji lze říct, že ekonomie je věda o lidském chování. Vždyť nebýt nás lidí, neexistovaly by firmy, banky ani stát. V ekonomii se díváme na člověka, na jedince, který má téměř neomezené požadavky a potřeby. I když se třeba část populace snaží o minimalistický přístup k životu, stále jsme to my – lidé – a toužíme po řadě zážitků a produktů. Zpravidla pokud dosáhneme toho, co jsme chtěli, chceme či potřebujeme něco dalšího. Naše bažení po věcech a službách zde není na místě hodnotit a není to ani cílem ekonomie, ale je potřebné zdůraznit, že ač se to na první pohled nezdá, žijeme ve světě omezených zdrojů. Jinými slovy jednotlivci spotřebovávají, ale na trhu není vždy vše, co by si tito spotřebitelé přáli, nebo je to dostupné v omezeném množství a za vyšší cenu, než jsou ochotni zaplatit.

Zdroje můžeme rozdělit do několika kategorií.

Za zdroje vzácné lze označit ty zdroje, kterých je omezené množství. Samozřejmě zde musíme vymezit bližší podmínky. Například Vladimír Špidla před parlamentními volbami v roce 2002 prohlásil: „Zdroje jsou.“ Ano, zdroje – v tomto kontextu peníze – podle jeho vyjádření byly a bylo jich dostatek. Ostatně z globálního úhlu pohledu je zdrojů/peněz na celém světě vskutku nemalé množství. Na druhou stranu v rozpočtu České republiky jich je vždy nějaké omezené množství. Jinými slovy: čím je zdrojů méně, tím jsou vzácnější.

Mimo to, že jsou zdroje vzácné, mohou být i užitečné: užitečné zdroje jsou takové zdroje, jejichž spotřeba nám přináší určitý užitek. Pokud patříte mezi milovníky kávy, jistě víte, jak užitečná je ranní káva před náročným dnem.

V ekonomii se tedy jedinci rozhodují mezi spotřebou nejrůznějších zdrojů či produktů, kterých je omezené množství. Pak je tu ale otázka: jak se rozhodnout?

Obraz nebo dům? V roce 2018 byl v New Yorku prodán první obraz vytvořený uměleckou inteligencí za 432 500 dolarů (v přepočtu cca 9‚8 milionů korun). Za stejnou cenu by si člověk mohl pořídit vilku na venkově.

Obr. 1.1 Portrét nazvaný „Edmond De Belamy” vytvořený umělou inteligencí (zdroj: aukční síň Christie’s)

Jaká volba je tedy vhodnější? Koupě obrazu, či domu? V ekonomii předpokládáme, že se lidé rozhodují racionálně. Ovšem jak rozhodnout, která činnost/skutek je racionálnější? Je racionálnější koupit dům, nebo koupit unikátní obraz?

Problematiku toho, co je racionální a co naopak není, lze snadno rozhodnout, pokud k lidskému rozhodování přidáme ještě jeden rozměr, jímž je užitek, který jedinec získá nákupem či spotřebou dané věci, ale i služby.

Vraťme se ale k našemu příkladu rozhodování mezi koupí prvního obrazu od umělé inteligence a koupí rodinného domu. Nejdříve si možnosti výběru vymezme podle charakteristik. První obraz od umělé inteligence je unikát, můžeme tedy říct, že se jedná o vzácný produkt. Je ovšem obraz užitečný? Pokud jste majitelem galerie moderního umění, pak ano. Můžete jej vystavit v galerii a profitovat z větší návštěvnosti. Ovšem většina populace by tento obraz pravděpodobně jako užitečný vůbec neoznačila. Na druhé straně máme dům. Dům za vzácný označit úplně nemůžeme. Na venkově se nachází celá řada domů obdobného charakteru. Na druhou stranu, můžeme dům označit jako užitečný? Ano! Nabízí prostor k bydlení.

Existuje tedy jedno racionální rozhodnutí, zda zakoupit obraz, či dům? Odpověď je logická: neexistuje. Pro nadšeného majitele galerie bude racionální zakoupit obraz, pro mladou rodinu bude racionální zakoupit dům. Racionální rozhodnutí pro jednoho tedy nemusí být racionálním rozhodnutím i pro druhého.

Pravdou je, že většina lidí nekupuje dům nebo obraz každý den. Jedná se o hraniční příklad. Pojďme se tedy podívat na příklad z běžného dne. Značná část nejen evropské populace se řadí mezi milovníky kávy a kávových nápojů, obyvatele České republiky nevyjímaje. Milovníky kávy v České republice neodradí ani fakt, který uvádí Mezinárodní kávová organizace: v mezinárodním srovnání je totiž cena kávy v Česku poměrně vysoká.1

Káva vs. černý čaj neboli kofein vs. tein. Milovníci kávy popíjejí tento hořký nápoj z prostého důvodu: konzumace kávy jim přináší užitek (slovy neekonomickými zkrátka prospěch). Již roku 1820 objevil vratislavský chemik Friedlieb Ferdinand Runge v kávě alkaloid, který byl později nazván kofein. Právě kofein přináší našemu tělu mnoho dobrého, například snižuje svalovou únavu a vzbuzuje schopnost vyššího výkonu. Konkrétní dopady pití kávy na lidský organismus ovšem přenechejme odborníkům na danou problematiku.

Pokud se řadíte mezi milovníky kávy, pak jistě znáte nepříjemnou situaci, kdy tento lahodný mok není k dispozici. Například víkend s přáteli na chatě bez kávovaru nebo dovolená pod stanem s sebou přináší i diskomfort, kdy se vám po ránu nedostává VAŠEHO šálku horké kávy. Řada lidí v takové situaci sáhne po alternativě, kterou je černý čaj. Tato volba je logická, čaj obsahuje tein. Tein obsažený v čaji má sice jiný chemický vzorec, ovšem dopady na lidský organismus můžeme z úhlu pohledu nelékařů zhodnotit jako obdobné nebo alespoň podobné.

Pokud tedy po ránu vypijete místo oblíbené kávy alternativu (tedy čaj), dostane se vám také určitého užitku, ovšem nižšího. Z této situace vyplývá důležitý poznatek!

Zatímco na otázku jak velký užitek vám přináší pití šálku kávy? by většina lidí dokázala odpovědět jen stěží, tak na otázku přináší vám větší užitek jeden šálek kávy, nebo jeden šálek čaje? by většina lidí dokázala odpovědět bleskově.

Co nám tato situace tedy říká? Potvrzujeme zde teorii významného ekonoma Vilfreda Pareta (1848–1923). Ten přišel s důležitým poznatkem, že produkty a služby nejsou navzájem nezávislé, jsou si totiž navzájem substituty či komplementy. V lidském chování, při lidském rozhodování máme vždy na výběr. Vždy se rozhodujeme mezi alternativami či určitou kombinací produktů či služeb. V běžném životě přece neumíme vymezit přesnou míru nebo velikost užitečnosti určitého produktu či služby. Umíme je ale porovnat. Vždy se rozhodujeme v návaznosti na kombinace či alternativy. Umíme porovnat užitek z kávy a čaje. V určité situaci vám přinese větší užitek káva, v jiné zase čaj. Skutečnost, že si místo kávy dáme čaj, abychom dosáhli alespoň nějakého uspokojení, nám ukazuje, že káva a čaj mohou být za určitých okolností substituty.

Stejně tak dokážeme porovnat množství užitku z konzumace kávy v případě pití více šálků. Podívejme se na obrázek 1.2 níže. Přepokládejme, že je ráno, a naším ilustrativním konzumentem kávy je člověk, který kávu pije rád. První šálek kávy mu proto přinese poměrně vysoký užitek (je těžké stanovit, jak velký, a proto zde máme jen ilustrativní číslo 5). Jaký užitek přinese tomuto milovníku kávy druhý šálek? Vypitím druhého šálku kávy pravděpodobně dosáhne stejného užitku, nebo velice obdobného jako v případě, kdy vypil první šálek. Najednou dostane příležitost dát si ještě třetí šálek. Protože náš ilustrativní milovník kávy je opravdu velkým milovníkem kávy, pak přijme i třetí šálek. Jaký mu ale tento šálek přinese užitek? V porovnání s prvním a druhým šálkem mu vypití třetího už přinese nižší užitek. Proč? Protože už vypil dvě kávy. Podobně můžeme pokračovat v případě čtvrtého a pátého šálku. Vypití páté kávy našemu milovníkovi přinese už jen velmi malý užitek. Zlomová chvíle přichází v případě šestého šálku kávy. Po vypití pěti káv již náš milovník další kávu nechce – pokud by ji totiž vypil, nepřineslo by mu to žádný užitek.

Obr. 1.2 Vývoj užitku (mezního) při pití kávy

Vidíme, že v situaci, kdy náš ilustrativní milovník kávy dostal příležitost vypít šestý šálek, kávu odmítá. Je to logické, po pěti šálcích kávy by většina lidí již další nechtěla. Obdobně je tomu v případě konzumace čehokoliv jiného. Představte si, že si k snídani dáte čerstvý křupavý rohlík (pokud patříte mezi moderní zastánce bezlepkového stylu života, představte si samozřejmě místo tukového rohlíku rohlík z alternativ obilnin). Takový čerstvý křupavý rohlík potřený máslem a slaďounkou jahodovou marmeládou jako od babičky jistě potěší nejen chuťové buňky, ale i další smysly. Ale zpět k ekonomii! Kolik takových rohlíků zvládnete posnídat? Dva? Tři? A zvládli byste sníst deset takových rohlíků? Možná ano, pokud si můžete dovolit nesledovat množství konzumovaných kalorií, ale klíčové je, co se děje s užitkem při větší a větší konzumaci. Vývoj užitku bude velice obdobný jako v případě obrázku 1.2. I v případě pojídání rohlíků dojdete do momentu, kdy váš užitek z dalšího snědeného rohlíku bude menší a menší, časem možná i záporný. Této situaci říkáme zákon klesajícího mezního užitku.

A jak funguje rozhodování o kombinaci toho, co spotřebováváme? Pokud jste například v oblíbeném řeznictví, pak vaše rozhodnutí o tom, kolik si koupíte šunky, ovlivňuje přece i to, kolik si k šunce zakoupíte pečiva. Nerozhodujeme se zvlášť, kolik chceme šunky, a zvlášť, kolik chceme pečiva. Rozhodujeme se v logickém rámci: Kolik chceme pečiva spolu se šunkou?

Vilfredo Pareto proto zastával názor, že místo přímého měření užitku (které je takřka nemožné) mohou lidé vytvořit svou vlastní škálu preferencí: porovnat jednotlivé varianty kombinací produktů a najít tak optimální kombinaci.

Pokud seřadíme různé kombinace produktů a služeb podle výše užitku, který nám přinášejí, přidáváme jim tzv. ordinální čísla. Tato čísla říkají, že první kombinace přináší nejvíce užitku, druhá kombinace méně užitku než první, ale stále více než kombinace třetí, a tak dále. Této teorii proto říkáme ordinalistická teorie měření užitku.

Pro analýzu chování lidí jakožto spotřebitelů představil Pareto ještě jeden koncept, tzv. indiferenční křivky.2 Indiferenční křivky mohou nabývat nejrůznějších tvarů, my začneme tím nejklasičtějším vysvětlením a zobrazením (obr. 1.3).

Obr. 1.3 Indiferenční křivka

Jak jsem již uvedla výše, naše volba (volba naší spotřeby, ale i volba rozhodnutí co dělat) je často v kontextu nějaké alternativy. Všechny body na indiferenční křivce nám ukazují všechny kombinace spotřeby/využití dvou produktů, které nám – jakožto spotřebiteli – přinesou stejný užitek.

Pojďme si tuto skutečnost ukázat na konkrétním příkladu. Představme si, že na svislé ose jsou jednotky misek oliv a na vodorovné ose decilitry vína. V našem ilustrativním příkladě indiferenční křivky na obrázku 1.3 to tedy znamená, že jedinec dosahuje stejné velikosti užitku, pokud spotřebovává:

•7 misek oliv a 1 dcl vína,

•3 misky oliv a 2 dcl vína,

•2 misky oliv a 3 dcl vína,

•1 misku oliv a 4 dcl vína.

Pokud se tedy daný jedinec rozhodne pro jednu z výše uvedených kombinací, pak svůj užitek maximalizuje. Ve všech čtyřech bodech je užitek ze spotřeby stejný.

Ovšem co když jedinec chce pít více vína a zároveň chce jíst víc oliv? Pak touží po zvýšení svého celkového užitku. V takovém případě nám již indiferenční křivka z obrázku 1.3 nestačí a je zapotřebí vytvořit křivku novou.

Obr. 1.4 Indiferenční křivka s vyšším užitkem (posun nahoru) – tzv. indiferenční mapa

V tento moment si ale možná říkáte: dobře, koncept indiferenční křivky je jasný, ale při nákupu vína a oliv v supermarketu ho využiji jen těžko, takže mohu vůbec indiferenční křivku využít v praxi?

Kouzlo indiferenční křivky spočívá v tom, že si v ní můžete vizualizovat celou řadu situací běžného rozhodování. Stačí k tomu jen vhodně označit osy grafu.

Typicky „z praxe běžného života“ si lze pomocí indiferenční křivky vizualizovat rozhodování při volbě struktury investičního portfolia. Představme si tedy situaci, kdy máte příjmy, máte splacené hypotéky i ostatní dluhy a na svém běžném účtu máte nějaké množství úspor. Tyto úspory nejsou nijak úročeny, protože jsou na běžném bankovním účtu. A zároveň hodnotu těchto úspor snižuje rostoucí inflace.3 Protože jste člověkem racionálně uvažujícím (jak už z ekonomie víme), budete hledat možnost, jak své jmění rozmnožit. Budete hledat cestu, jak peníze zúročit. Jednou z častých cest a nápadů těch, kteří chtějí rozmnožit své jmění, jsou spořicí účty. Ovšem úročení spořicích účtů je poměrně nízké, a tak se řada lidí přiklání k investicím. Na začátku investování se je nutné zamyslet nad strukturou investičního portfolia. Jinými slovy, musíte se zamyslet nad tím, do čeho chcete investovat. Samozřejmě každý chce investice, které přinášejí vysoký úrok. Je zde ale jedno velké ALE: při investování můžete nejen získat peníze, můžete je také ztratit. Ve světě investic platí jedna úměra: čím vyšší výnos, tím vyšší riziko. A přesně tuto situaci si můžeme vizualizovat pomocí indiferenční křivky. Na svislou osu dáme výnos (resp. možnost výnosu), na osu vodorovnou pak ztrátu (resp. riziko ztráty). Ztráta je v tomto případě to, co nechceme. V ekonomii tomu říkáme statek s negativní preferencí neboli nežádoucí statek.

Indiferenční křivka investora, který nechce příliš riskovat, je nakreslena na obrázku 1.5. Každý investor je ale jiný, každý má jiné preference, a proto by indiferenční křivka každého investora vypadala trochu jinak. Ostatně vyzkoušejte si vytvořit vlastní indiferenční křivku vztahu výnosu a ztráty!

Obr. 1.5 Indiferenční křivka – nežádoucí produkt

Vytvoření vlastní individuální křivky vztahu výnosu a ztráty není příliš časové náročné. Především si investor sám může uvědomit, do jak velkého investičního rizika je ochoten jít. Nejdříve je potřeba vymezit osy. Máme osu vodorovnou, na níž je vyznačena ztráta, a dále osu svislou, na níž je vyznačen výnos.

Následně si jen zodpovězte otázky:

•Pokud budete mít investiční příležitost, kde můžete dosáhnout výnosu/kladného úroku 2 %, jakou největší ztrátu jste ochotni přijmout?

Tento bod zakreslete do grafu (v ilustrativním příkladě na obrázku 1.5 je investor ochoten přijmout ztrátu 1 %).

•Pokud budete mít investiční příležitost, kde můžete dosáhnout výnosu/kladného úroku 2‚5 %, jakou největší ztrátu jste ochotni přijmout, a to tak, aby zároveň byl váš užitek stejný jako v předcházející otázce?

Tento bod zakreslete do grafu (v ilustrativním příkladě na obrázku 1.5 je investor ochoten přijmout ztrátu 2 %).

•Pokud budete mít investiční příležitost, kde můžete dosáhnout výnosu/kladného úroku 3‚5 %, jakou největší ztrátu jste ochotni přijmout, a to tak, aby zároveň byl váš užitek stejný jako v předcházející otázce?

Tento bod zakreslete do grafu (v ilustrativním příkladě na obrázku 1.5 je investor ochoten přijmout ztrátu 3 %).

•Pokud budete mít investiční příležitost, kde můžete dosáhnout výnosu/kladného úroku 4 %, jakou největší ztrátu jste ochotni přijmout, a to tak, aby zároveň byl váš užitek stejný jako v předcházející otázce?

Tento bod zakreslete do grafu (v ilustrativním příkladě na obrázku 1.5 je investor ochoten přijmout ztrátu 4 %).

Nyní stačí body spojit a vytvořit si tak vlastní individuální křivku vztahu výnosu a ztrát.

1.1Zaostřeno na firmy

Abychom my lidé – jednotlivci – mohli uspokojovat své potřeby, konzumovat, užívat si (neboli jazykem ekonomie maximalizovat svůj užitek), potřebujeme k tomu partnera. Tímto partnerem (nebo spíše protistranou) jsou firmy neboli producenti produktů a poskytovatelé služeb. Cíl lidí známe: cílem lidí/spotřebitelů je maximalizovat svůj užitek. Co je ale cílem firem?

Bezpečnost je naším cílem. Abychom jí dosáhli, každý tip se počítá

– hlásí webová stránka společnosti Vaillant Group,4 výrobce tepelné techniky.

Naším cílem je zvyšovat kvalitu života a přispívat ke zdravější budoucnosti

– uvádí Nestle,5 největší potravinářský výrobce a distributor v ČR a SR.

Od začátku firmy je naším cílem vytvářet kvalitní produkty za přijatelnou cenu, a to tak, aby si běžná žena mohla dovolit 4 základní produkty – odličovač, tonikum, denní a noční krém

– deklaruje Ryor,6 rodinná firma vyrábějící kosmetiku.

Jsou to ale skutečné cíle firem? Cíle vymezené výše představují spíše marketingově či obchodně zabarvené směřování. Neznamená to ovšem, že by tyto cíle nebyly skutečné. Pro vybrané firmy to cíle skutečně jsou. Ovšem základní esence – jádro podnikání – tkví v něčem elementárnějším. Úhlem pohledu ekonomie říkáme, že cílem firem je maximalizace zisku. Vždyť proč by jinak firmy jejich zakladatelé zakládali?

Podle ekonomické teorie firmy využívají tři základní zdroje – půdu, práci a kapitál – a přeměňují je na produkty či služby, které poskytují zákazníkům. Tyto základní zdroje jsou řečí ekonomie výrobní faktory. Pod pojmem půda je obecně chápáno přírodní bohatství, přírodní zdroje. Zdroj v podobě půdy může být orná půda (pole), ale i řeka či jezero. Pojmem kapitál pak jsou označovány budovy, výrobní haly, kanceláře, ale i veškeré stroje a know-how – tedy znalosti, které firmy nastřádala a využívá je k produkci. Třetím zdrojem, tedy prací, jsou označováni ti, bez kterých by to nešlo: zaměstnanci.

Obdobně jako spotřebitelé volí mezi kombinací produktů, které budou spotřebovávat, firmy volí mezi kombinacemi zdrojů. Firmy ke své produkci potřebují většinou minimálně dva zdroje. Ovšem které zdroje vybrat a jakou zvolit jejich kombinaci? Všechny firmy tak usilují o to, aby našly ideální kombinaci výrobních faktorů, díky níž dokážou vyrobit co nejvíce produktů. Lidově řečeno: vyrobit s co nejnižšími náklady co nejvíce. Řeč je tedy o efektivnosti, o schopnosti maximalizovat produkci při správné kombinaci výrobních faktorů.

Aktuálně tento boj o ideální poměr jednotlivých zdrojů můžeme vnímat skrz veřejnou i odbornou debatu na téma Průmysl 4.0. Národní iniciativa Průmysl 4.0, zaštítěna Ministerstvem průmyslu a obchodu České republiky, je zaměřena na transformaci průmyslu v důsledku masivního rozvoje technologií a globalizace. Diskutovány jsou například „chytré továrny“, tedy samoobslužné továrny, k jejichž činnosti bude zapotřebí jen zlomek zaměstnanců, kteří jsou zapotřebí dnes.

Německý časopis WirtschaftsWoche popisuje čtvrtou průmyslovou revoluci jako:

Fungující systém kooperace inteligentní fabriky, ve kterém lidé, stroje a zdroje spolu navzájem komunikují. Kde každý produkt bude za pomoci získaných informací moci optimalizovat svůj vlastní výrobní proces.

(Eisert, 2014)

Výše uvedené definice a vymezení říkají jen jediné: hledáme ideální kombinaci půdy, práce, kapitálu, a to při větším využití kapitálu! V tomto případě jsou „novým“ kapitálem chápány veškeré nové technologie a atomizace. Někdy se hovoří o nahrazování lidské práce prací robotů, ovšem to není tak úplně přesné.

Právě toto nahrazování lidské práce za práci strojů vytváří strach zaměstnanců o pracovní místa. Například britská poradenská společnost Willis Towers Watson udělala průzkum mezi britskými zaměstnanci a položila jim jednoduchou otázku: Jak podle nich automatizace ovlivní jejich život v zaměstnání? Podle většiny (68 %) jim práci nevezme.

Jsou tyto obavy oprávněné? Podívejme se na příklady z praxe, kdy stroje (přesněji ale umělá inteligence) přejímají práci zaměstnanců.

Všichni známe situace, kdy jdeme nakoupit a můžeme využít tzv. samoobslužné pokladny. Je to místo, kde jen naskenujeme zboží, zaplatíme a odcházíme s nákupem. Ano, toto může být příklad nahrazení zaměstnanců technologií, ale přesto: všimněte si, že kolem samoobslužných pokladen je stále řada dalších zaměstnanců. Jedná se tedy o skutečně nahrazení zaměstnanců stroji? Odpověď je jednoznačná, není! Pokladním se spíše změnila náplň práce. Teď již neskenují zboží, ale pomáhají zákazníkům zboží skenovat nebo dohledat.

Právě proto přišel Amazon s geniální myšlenkou: obchodem bez front, bez prodavačů, bez čekání, bez pokladny! Proto také slogan amerických prodejen Amazon Go zněl:

Žádné pokladny. (Opravdu!)
V originále:
No checkout. (No, seriously.)

Fascinující představa: jen přijdete do obchodu, vezmete si pečivo a odejdete… toto je přece využití moderních technologií a umělé inteligence a zároveň nahrazení zaměstnanců stroji. ALE… je tu jedno velké ALE.

Obr. 1.6 Amazon Go – obchod, který nepotřebuje pokladní^7

Začneme od začátku. Jak tyto prodejny vlastně fungují?

Zákazníci jednoduše pomocí aplikace Amazon Go vstoupí do obchodu, vezmou si z naší nabídky čerstvých, lahodných jídel a nezbytných potravin co chtějí, a mohou jít!

Zážitek z nakupování bez pokladny umožňuje naše technologie Just Walk Out, která automaticky detekuje, kdy jsou produkty převzaty nebo vráceny do regálů, a sleduje je ve virtuálním košíku. Až si vezmete vše, co potřebujete, můžete obchod jednoduše opustit. Krátce poté naúčtujeme poplatek na váš účet Amazon a zašleme vám potvrzení.

Technologie Just Walk Out je navržená a vytvořená na míru, využívá celou řadu technologií včetně počítačového vidění, fúze senzorů a pokročilého strojového učení. Inovace jsou součástí naší DNA!

(Podle Amazon Go)

Je to až neuvěřitelné. Zní to jako sci-fi, ale je to realita. První obchody Amazon Go již byly otevřeny. Ale něco za tím možná je, nemyslíte?

Vzpomeňme si na rozhodování firem při jejich podnikatelské činnosti: vyrábějí/produkují/poskytují jen díky tomu, že využívají určitou kombinaci zdrojů. Že by tedy Amazon Go prolomil tuto ekonomickou pravdu a jeden zdroj zcela vynechal?

Amazon spíše využívá kouzelnické triky. Všimněte si, že pokud vám chce kouzelník ukázat nějaký dozajista šokující trik, vždy směřuje pozornost jedním směrem, k jedné ruce, kterou vám ukazuje karty. V tomto případě se pozornost soustředí na prodejny bez pokladen, bez zaměstnanců. Ale vy přece víte, že je často důležitější, co dělá kouzelník druhou rukou za zády. To, co se skrývá v pozadí prodejen bez zaměstnanců, se rozhodla prozkoumat pracovní skupina CEPS.8 Právě tito výzkumníci zjistili, že Amazon zaměstnává celou řadu lidí na vzdálených místech, které využívá k ruční opravě mnoha chyb způsobených nepřesností pozorování umělé inteligence. Právě umělá inteligence, kterou Amazon vytvořil a která má nahradit zaměstnance, vytváří pracovní místa pro řadu dalších zaměstnanců, jež ovšem v prodejnách neuvidíme.

Existuje ještě jeden důvod, proč není na místě extrémní obava o pracovní místa v důsledku rozvoje nových technologií. V České republice jsou v mezinárodním srovnání náklady práce^9 dlouhodobě poměrně nízké. Jinými slovy, lidská práce v České republice je pro mnoho firem stále levnější než zavádění automatizovaných řešení.

Od praxe zpátky k teorii. Stejně jako si my, tedy spotřebitelé, umíme znázornit kombinaci dvou produktů nebo služeb, které nám přinášejí stejný užitek, i firmy si mohou svou volbu mezi kombinací výrobních faktorů vizualizovat. Mohou to udělat pomocí tzv. izokvanty, která je znázorněna na obrázku 1.7.

Obr. 1.7 Volba firmy ve využití dvou zdrojů (tzv. izokvanta)

Tato křivka může svým průběhem připomínat indiferenční křivku. Ovšem zásadně se liší sdělení, které tato křivka vyjadřuje.

Začneme popisem os tohoto grafu. Na ose svislé jsou naznačeny počty jednoho využívaného výrobního zdroje. Na ose vodorovné jsou naznačeny počty druhého využívaného zdroje. Představme si, že na ose svislé jsou prodavačky a prodavači a na ose vodorovné jsou pokladny.

V bodech na grafu tedy máme následující kombinace dvou výrobních faktorů:

•7 prodavaček/prodavačů a 1 pokladna,

•3 prodavačky/prodavači a 2 pokladny,

•2 prodavačky/prodavači a 3 pokladny,

•1 prodavačka/prodavač a 4 pokladny.

Všechny tyto kombinace výrobních faktorů přinesou stejné množství vykonané práce. V našem případě bychom pod pojmem „vykonaná práce“ mohli chápat například „počet obsloužených zákazníků“. Jinými slovy, díky 3 prodavačům^10 a 2 pokladnám lze obsloužit stejné množství zákazníků jako při kombinaci 2 prodavačů a 3 pokladen.

A co situace, kdy budete jako vlastník firmy chtít zajistit obsloužení většího množství zákazníků? Pak si již s křivkou na obrázku 1.7 nevystačíte a budete muset vytvořit novou izokvantu.

Obr. 1.8 Volba firmy ve využití dvou zdrojů – obsloužení většího množství zákazníků

1.2Mají firmy a lidé něco společného?

Pokud je cílem nás lidí maximalizace užitku a cílem firem maximalizace zisku, můžeme mít něco společného?

Jak lidé, tak firmy se musí rozhodovat, volit mezi jednotlivými možnosti. Ostatně přesně tohle děláme každý den. Ráno se při zvuku křičícího budíku rozhodujeme, zda ještě zůstaneme patnáct minut v posteli, nebo zda těch patnáct minut věnujeme cvičení. Paradoxem zůstává, že alespoň v mém případě aktivita cvičení vždy prohraje souboj s leností. A pak kdo má silnější „svaly“. Rozhodujeme se, zda do práce půjdeme pěšky, nebo zda pojedeme autem. Případně se možná rozhodujeme, zda do práce vůbec půjdeme a zda budoucích deset hodin nevěnujeme raději vlastním mimopracovním zájmům. Na Netflixu je totiž určitě nějaký nový seriál. Už také víme, že volbu provádíme racionálně (ačkoliv někdy jen zdánlivě), a to na základě porovnání užitků plynoucích z jedné a druhé varianty.

Pravdou zároveň je, že naše rozhodnutí již nejde zvrátit. Pokud se rozhodnete ve čtvrtek 17. září 2020 (což doopravdy čtvrtek byl) nejít do práce a zůstat raději doma, už své rozhodnutí nemůžete změnit. Naše volba je nevratná. Už nikdy nedostanete možnost rozhodnout se ve čtvrtek 17. září 2020 jinak (tedy minimálně pokud se vám nepovede sestrojit stroj času, což se doposud podařilo jen několika málo filmovým hrdinům, jako je třeba Alexander Hartdegen). Tímto připomenutím nevratnosti rozhodnutí nechci vyvolávat paniku, že máme v životě jen jednu možnost volby. Spíše chci upozornit na to, že vždy, když se nějak rozhodneme, povýšíme jednu příležitost do role budoucnosti, ale další příležitosti doslova obětujeme.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Neučebnice ekonomie.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.