Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PaedDr. Olga Medlíková

Umění motivace
Návody a tipy pro pracovní i rodinný život

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
tel.: +420 234 264 401
www.grada.cz
jako svou 8100. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Marie Zelinová
Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková
Formát ePub Štěpán Böhm
Návrh a zpracování obálky Vojtěch Wagner
Ilustrace depositphoto: pomolchim
Počet stran 136
První české vydání, Praha 2021
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2021

ISBN 978-80-271-4337-5 (ePub)
ISBN 978-80-271-4336-8 (pdf)
ISBN 978-80-271-3005-4 (print)

O AUTORCE

PaedDr. Olga Medlíková je lektorka, mentorka a facilitátorka. Pracuje pro business a státní správu. Na volné noze je od roku 1996, předtím pracovala jako manažerka a pedagožka. Vystudovala Pedagogickou fakultu v Ústí nad Labem a absolvovala mnoho osobnostně rozvojových výcviků a tréninků. Přednáší na několika vysokých školách, píše knihy a e-booky, přispívá do řady periodik a časopisů.

V roce 2013 získala cenu Osobnost roku v oblasti andragogiky vyhlašovanou Asociací institucí manažerského vzdělávání, Českou andragogickou společností a vzdělávacím institutem London International Graduate School. Specializuje se na trénink managementu v měkkých dovednostech, na sociální dovednosti, přípravu prezentérů a lektorů a společenský protokol. V posledních letech se věnuje zejména facilitaci strategického plánování v neziskových organizacích a řešení problémů uvnitř týmů ve firmách a institucích.

Bližší informace o autorce najdete na www.olga-lektorka.cz.

PODĚKOVÁNÍ

Děkuji svému manželu Jirkovi za trpělivost, kterou už několik desetiletí našeho společného života osvědčuje zejména tehdy, když mě to popadne a s nepřítomným výrazem buším hlasitě do klávesnice.

Také děkuji své milé rodině, která je pro mě vždy prvoplánovým tréninkovým materiálem a prubířským kamenem mých pokusů, nápadů a myšlenek.

PŘEDMLUVA

Co mě v životě opravdu bere? Tuhle otázku si občas položí asi každý z nás. Většinou rychle vysypeme: láska, peníze, hezké věci, zážitky, dělat něco neobvyklého, krásná dovolená, psí kamarád…

A to je všecko?

Když si dáme trochu načas a půjdeme hlouběji, začnou se dít věci:

„Najednou si uvědomím, že úplně nejvíc mám ráda, když jsme všichni spolu. Všichni moji milí.“

„Já rád něco vyrábím. Rukama. Sám. Abych zažil ten úžasný pocit, že to dokážu. Že nemusím hračky pro syna kupovat, protože je umím vyrobit.“

„My byli nejšťastnější, když jsme rekonstruovali šumavskou chalupu. Všechna ta dřina nás vlastně moc a moc bavila. Hádali jsme se u toho, ale pracovali jsme na všem společně. To bylo to nejhezčí.“

Bylo zajímavé povídat si s lidmi o motivacích v jejich životě. Číst knížky a poslouchat webináře je prima, ale nejvíc se stejně dozvíte od lidí. Víte, co ze všech těch rozhovorů vyšlo jako nejvíc motivační? Většinou pocit, že odpovídáme za svůj život. Že si můžeme vybrat, co budeme dělat, jakou cestou půjdeme, s kým budeme život sdílet. Že je to na nás. A že ten výběr by měl být vědomý a uvážený.

Tak jsem se rozhodla, že půjdu jinou cestou než vědci zkoumající zákonitosti lidské motivace, i když si jich velmi vážím a ráda je cituju. Analýza je výborná pomůcka, ale pak musíte její výsledky překlopit do konkrétních situací. Třeba do toho, že budete vědět, na co my, lidé, vlastně startujeme, co je palivem naší energie.

Stavím hodně na příbězích a k nim vždy přidávám pár zrníček teorie a hrst osvědčených doporučení. Nejsou závazná a už vůbec ne dogmatická. Prostě je nabízím – berte, nebo nechte být. V prvních kapitolách tedy najdete stručný rámec fenoménu zvaného motivace a dál už spíš věci praktické. Střídám příběhy pracovní, partnerské a rodinné, abyste mohli porovnat, jak to chodí s motivací v různých rovinách životní reality.

Říká se, že v současném pracovním světě se střetávají velmi vyhraněné generace. Věnovala jsem proto jednu kapitolu zkoumání, jaké jsou motivace různých generací a jestli a jak se dokážou pochopit a dohodnout. Dobrá zpráva je, že to jde, když se chce. Jako vždy a všude. Když máte motivaci…

Rok 2020 v mnoha ohledech vybočil z řady. Vyzkoušel naši pružnost, schopnost přizpůsobit se, naskočit do jiného vlaku. Řada lidí, kteří žili v běžném režimu chození do práce, najednou musela změnit svoje návyky, mnoho firem udělalo udivující zkušenost, že produktivita lidí na home office je kupodivu vysoká, značný počet freelancerů si uvědomil, že na volné noze to je ve chvílích krize sakra náročné, někteří zaměstnanci, kteří byli odejiti z práce, uvažují o samostatném podnikání v odvětví, které je vůči krizi víceméně rezistentní, pokud se to o nějaké oblasti dá říct.

Přála bych si, aby kapitola o motivaci při volné práci byla malou podporou takových úvah.

Možná s lecčím v knize nebudete souhlasit. Přesto prosím, dočtěte ji, protože:

„To, na čem záleží,
je poselství, nikoliv posel.“

– Mabel Katz

1.
MOTIVACE
ANEB CO NÁS BERE

„Svůj život můžeš jednoduše změnit tak,
že se na něj začneš dívat z jiného úhlu.“

Motivace a motivátory

Zákonitosti motivace

Motivace k učení

Pět cest sebemotivace

Tři každodenní nutnosti

MOTIVACE A MOTIVÁTORY

Motivace je důvod, proč věci děláme. Hybná síla. Jádro našeho chtění. Vnitřní kompas. Proces, který dává organismu energii. Smysl nějaké činnosti. Nástroj k uspokojení potřeby. Pohon. A někdy i důsledek úspěšně vykonávané činnosti (např.: začal jsem brigádničit jako číšník, zalíbilo se mi to a dneska provozuju restauraci s výbornou kuchyní a vynikající pověstí).

Motivovaný člověk je cílevědomější, podává dlouhodobě kvalitnější výkon. Ale pozor – motivace nemusí mít jenom ten žádoucí pozitivní vliv! Negativní dopady nastávají tehdy, když je motivace příliš vysoká („Dřepím tady u počítače a hraju tuhle děsnou hru, protože prostě musím dosáhnout vyšší úrovně! Sice je půl třetí v noci a ráno mám v sedm vstát, ale tohle přece dám!“).

Negativní důsledky můžeme čekat i v případě, že je motivace příliš nízká („Měla bych jet za mámou na zahradu nasbírat švestky, slibuju to už od pondělí. Ale ono se to nakonec nezblázní, když tam pojedu jindy.“). Člověk prokrastinuje, pak má výčitky a špatný pocit ze sebe sama.

Naše motivy jsou určité psychologické tendence, které vedou k narovnání nějakého nevyváženého stavu, buď nedostatku (nejsem dost vyspalý, jsem hladová…), nebo přetlaku (musím se vyřvat, protože jsem hrozně vzteklá; děti se perou, aby se uklidnily…).

Motivaci dělíme na vnější (cizí impuls) a vnitřní (vlastní chtění). Obě potřebujeme, ale jenom ta vnitřní vydrží dlouho.

Jaké jsou zajímavé vnější motivátory?

•Kvantifikovatelné hodnocení podle známých pravidel (např. peníze a jiné odměny, známky ve škole).

•Incentivy v zaměstnání i jinde (např. sbírání bodů za nákupy, společné cestování – třeba výlety na zámky s obědem, odměny za debetní karty, dárkové poukazy jako odměna za vysoký výkon v práci).

•Zajímavé, příjemné a cílevědomé prostředí (např. různorodý kolektiv, vybavení pro relaxaci – kulečník, pytle na sezení nebo matrace, systém kvalifikací – postup podle kvalifikačních stupňů, odměny za postup).

•Pokroky, výsledky, úspěchy (např. osobnost měsíce, žebříčky popularity, diplomy, večírek na vaši počest, medaile za umístění v soutěži).

•Motivační prostředky (např. řečník, kouč, seminář, kniha, nahrávka, citát).

•Vytváření sítí (např. networkingové portály, facebookové skupiny, profesní týmy, zájmová sdružení, hobby kluby; mohou být formálně i neformálně organizované a všechny fungují na principu získávání informací, výměny zkušeností, podpory a spojení sil).

Vnější motivace je nezbytná, protože občas každý z nás potřebuje „nakopnout“. Navíc působí poměrně rychle a jejím prostřednictvím potkáme zajímavé lidi i zážitky. Jenomže je krátkodobá, nevydrží.

Příklad 1.1

Školila jsem pracovníky call centra jednoho mobilního operátora. Když skončila pracovní část dne, šli jsme společně na večeři. V jídelně stál krásně upravený stůl a na něm misky se studeným předkrmem. Mladík vedle mě se na ně podíval a znechuceně prohlásil: „Jé, zase krevety!“

Zaměstnanci mobilního operátora byli zvyklí na hýčkání. Sportovní vyžití, opulentní jídlo, kulturní aktivity, vzdělávání zdarma… Už to pro ně nemělo hodnotu, byla to norma, očekávaný standard.

Když zvednete dítěti kapesné o sto korun, první měsíc bude jásat, druhý měsíc bude rádo a třetí měsíc to bude brát jako samozřejmost.

Když už zvolíme pro motivaci peníze, daleko výhodnější je používat coby odměnu spíše jednorázové částky a vždycky vysvětlit, proč a za co to je. A jak říká Rolf Dobelli v Umění správného rozhodování – nejhorší je, když peněžní motivace přebije tu vnitřní. U dětí jako u dospělých.

Má-li něco motivovat, peníze to většinou nejsou. A vždy má být jasno, proč ten druhý od nás něco dostává. Co je důvodem, čím nám pomohl. Že je to náš dík za pomoc. Největší efekt mají nečekanosti. S vysvětlením.

Existují vnitřní motivátory? Samozřejmě.

•Silná osobní vize, touha, cíl (např.: do pěti let mít vlastní firmu, zhubnout dvacet kilo, získat lukrativní zaměstnání ve svém oboru v Austrálii).

•Vědomí dalších výhod/pozitiv, jež přijdou spolu s naplňováním velkého cíle (např.: naučím se být víc samostatný/á, kromě zhubnutí poznám zajímavé lidi, posílím si imunitu, budu konečně žít v teple).

•Postupné odměny za splnění dílčích cílů, velká odměna za celkový výsledek (např.: vždy po ztrátě pěti kilo si udělám jeden „prasoden“ a sním, na co přijdu; až budu mít vysněnou váhu, koupím si ten báječný zelený kostým a pojedu v něm na třídní sraz, ať holky prasknou závistí; do Austrálie se podívám napřed na dovolenou, abych si udělal/a představu, jak tam žít).

Vnitřní motivace nás udrží na cestě. Posílí naši vůli, sebevědomí a pocit lidské hodnoty. Pomůže nám být konzistentní a autentičtí. Lidsky řečeno: Víc vydržíme a okolí nám bude víc věřit.

ZÁKONITOSTI MOTIVACE

Stejně jako všechno i motivace má svoje zákonitosti. Když je respektujeme, výsledky se dostaví dříve a snáze.

•Musíte hořet, abyste mohli zapálit – neboli musí vás bavit to, co děláte.

•Identifikujte lidi, kteří mohou pomoci.

•Oslavujte úspěchy.

•Ukažte lákavý cíl a proberte s lidmi cesty, jak ho dosáhnout.

•Oceňujte a děkujte, uznání potřebujeme všichni.

•Motivační nástroje se mohou měnit, ale motivace je cesta nepřetržitá.

•Buďte angažovaní, účastněte se, jděte s lidmi.

•Zviditelňujte pokroky.

•Dávejte lidi dohromady.

•Myšlenky představujte jednoduše, přitažlivě, s jasnými výhodami.

•Vyzývejte k akci, pokud vidíte možnost, že se to povede.

„Každý má v sobě dva vlky.
Jeden je spravedlivý, veselý, moudrý a milý.
A druhý zlý, vzteklý, závistivý, protivný.
Vyhraje ten, kterého krmíš.“

MOTIVACE K UČENÍ

Teď se na chvíli zastavíme u motivace k učení. Předchozí rok nás vystavil mnoha omezením, ale jedno z nich intenzivně zasáhlo děti – zavírání škol. Rodiče museli převzít roli vzdělavatelů a pro mnohé to nebyla procházka růžovou zahradou. Přesto za silnější fenomén považuju omezení dětí, zejména jejich vztah k učení, a s tím související otázku, jak pracovat s motivací k učení. Protože bez přímého kontaktu se školou, kamarády, kolektivním procesem učení se a společného trávení času šla motivace spousty dětí k ledu.

K hlavním faktorům vnitřní motivace k učení patří:

•smysluplnost, užitečnost toho, co se učím;

•porozumění principům;

•úkoly jsou výzvou;

•svoboda vybrat si obor, téma, způsob, jak svoje téma zpracuju;

•míra pokroku v dovednostech;

•prostor pro kreativitu, nové přístupy;

•možnost spolupracovat v týmu.

Tohle ovšem předpokládá jiné způsoby práce ve vzdělávacím procesu, např. projektové vyučování a průběžné, formativní hodnocení. Jistě to v některých případech šlo i teď, i když třeba spolupráce přes Teams, Google Meet nebo jiný vzdálený přístup ztrácí šťávu, zábavnost a teplo lidské přítomnosti.

Děti jsou přirozeně zvídavé, a pokud se podaří v nich vzbudit zájem, dokážou se do věci „zažrat“ až neuvěřitelně. Příkladem budiž paní učitelka, která v době koronakrize učila žáky matematiku pomocí přípravy receptu na palačinky, které oni sami potom doma usmažili. Museli si spočítat poměry surovin, pak palačinky vyrobit a s výsledky se pochlubit ve videu. Nebo tatínek, který v téže době učil dcerku biologii během ošetřování lesních porostů proti okusu zvěře. Natírali stromečky, povídali si o tom, jak se který jmenuje, jak roste, kolika let se dožívá, která zvířata ho vyhledávají a proč, a nenásilně, přirozenou cestou si to holčička zapsala do hlavy. Protože ji to bavilo. Vnitřně motivované dítě nepotřebuje odměnu v podobě jedničky na vysvědčení.

Ale abychom nezůstávali jenom u mladší generace, motivace k učení se týká nás všech. Třeba našemu vnitřnímu chtění (sebemotivaci) pomůže, když si uvědomíme:

•proč to dělám a co mi to přinese;

•v čem mi učení, studium pomůže;

•jaké budu mít pocity, až dosáhnu svého cíle;

•jak mi učení pomůže v získání finančního zázemí;

•čím a jak se mi zlepší život.

Pravda, někdo se učí rád jaksi sám od sebe. Ale většina nás ostatních občas potřebuje nějakou vzpruhu. Buď stačí pomyšlení, jak se budu mít, až dokončím školu či projekt nebo složím zkoušku, anebo je třeba intenzivněji zapracovat na sebemotivaci.

PĚT CEST SEBEMOTIVACE

O tom se v poslední době hodně mluví. Většina autorů uvádí, že člověka nejvíc motivuje následující pětice faktorů.

1. Výzva. Inu, ano i ne. Pravda, někdo v podstatě jede na výzvách, je to pro něho palivo, aktivizátor, nachází v tom sebehodnotu, realizuje se v překonávání překážek.

Jenže když vás ze dne na den vyhodili z práce, máte k tomu hypotéku a čtyři děti, asi to jako výzvu moc brát nebudete. Souhlasím s tím, že někdo se „hecne“, právě taková situace uvolní jeho skryté rezervy a rozjede se na plný plyn. Ale není to běžný recept na sebemotivaci, nejde ho nabízet jako řešení.

Pro mnoho lidí – a zejména v situacích otřesů a krizí – je dostatečně namáhavé vůbec přežít. Nedávejte si vinu, když právě vy nebudete „typ na výzvy“.

2.Krátké, drobné, jednoduché, ale splněné úkoly. Někdo nabírá sílu pomalu a postupně a jeho sebemotivace roste geometrickou řadou. A tyhle drobné změny se vůbec nemusí týkat jenom práce – mohou to být úpravy životního stylu (jídelníčku, pohybových aktivit, spánku) nebo třeba sociálních kontaktů (víc se potkávat s kamarády, kolegy, širší rodinou).

Navíc motivace není něco, co se dá vynutit, přijde většinou sama od sebe.

A když nedorazí? Zamyslete se: Jsem na správné cestě? Žiju život, jaký jsem chtěl/a? Co není v pořádku? Co mi chybí? V čem jsem silný/á a kde je moje slabina? S kým bych mohl/a spolupracovat, začít něco budovat nebo třeba jenom sdílet svoje starosti?

Sebepoznání je základ pro jakýkoliv zdravý posun.

Jestli to nebudete chtít řešit sami, obraťte se na odborníka. Kouče, mentora, konzultanta nebo i kněze, pokud je vám to milejší.

3.Akční plán. Ten s vámi může sestavit odborník, s nímž se domluvíte, jak postupovat, abyste se „nabili“, zvládli současné starosti a vytvořili si kvalitní představu do budoucna. Můžete si jej vytvořit i sami, pokud jste plánovací typ. Není to nic povinného, ale když ve svém plánu uvidíte, jak postupně plníte, co jste si sami zadali, zvyšuje to chuť zvládnout další metu.

4.Předávání pozitivního náboje. Síla tohoto faktoru nejvíce vynikne při srovnání s jeho opakem – předáváním negativního náboje.

Příklad 1.2 NEGATIVNÍ NÁBOJ

Ráno vstanete málo vyspalí, protože jste do noci zpracovávali projekt. Spěcháte, ale koupelnu zabrala pubertální dcera a už je tam půl hodiny. Bušíte na dveře a nadáváte, že si potřebujete aspoň umýt zuby a učesat se, abyste mohli odfrčet do práce. Dcera naštvaně vyrazí z koupelny a práskne dveřmi. V koupelně je na umyvadle rozsypaný pudr, na podlaze vlasy a kartáčky na zuby v držadle jsou přeházené. Vztekle to umyjete a narovnáte a vyrazíte z koupelny. Hulákáte do hloubi bytu, že dcera je bordelář a neváží si toho, že doma dostává všechno pod čumák. V práci jdete do kuchyňky udělat si kávu a zjistíte, že mladý kolega, který tam byl před vámi, nechal ve dřezu špinavé nádobí a čajovou louži na stole. Voláte partnerovi/partnerce, že se dnes zdržíte, abyste dodělali nějaké resty, a neopomenete mu/jí popsat, jak jsou dnešní mladí nepořádní a neschopní ocenit, co všechno mají k dispozici. Partner/ka si přisadí, že zažil/a podobnou situaci. Telefon pokládají dva nabručení lidé.

Příklad 1.3 POZITIVNÍ NÁBOJ

Stojíte na eskalátorech do metra. Je ráno, všichni působí nenaladěně a otráveně koukají. Na protijedoucí schody si stoupne mladý muž. Rozpřahuje ruce a volá okolo: „Haló, lidi, usmějte se na sebe! Čeká nás nový den! Žijeme v krásné zemi, nejsou tu žádné války, máme co jíst, máme co na sebe! Není to důvod k radosti?! Tak se přece usmějte!“ Několik lidí se zasměje, vy taky cítíte, jak se vám samovolně roztahují koutky úst. Vždyť ten blázen má pravdu, ne?

Stalo se v Praze v prosinci 2019.

5.Nestěžování.

„Když se ti něco nelíbí, tak to změň.
Když nemůžeš změnit to,
co se ti nelíbí, změň svůj postoj.
Nestěžuj si.“

– M. Angelou

Will Bowen v knize Svět bez stížností říká, že stěžování si je návyk. Jako řízení auta, okusování nehtů, zavazování tkaniček nebo způsob, jakým vaříme svíčkovou. Jenom ničivější. Bere životní jiskru a nechává za sebou stopu jako zlopověstná kometa. Průměrný člověk si podle něho stěžuje 15–30krát za den! A navíc si stěžováním zvyšujeme úroveň vlastního stresu.

Ke změně vede 21denní cesta. Mění návyk stěžování. Bowen doporučuje nosit na ruce gumičku nebo náramek a vždy, když člověka přepadnou „stěžovací chutě“, přehodit si je na druhou ruku a zkusit kritickou myšlenku přetvořit do prostého popisu nebo pojmenování skutečnosti.

Příklad 1.4 STÍŽNOST VERSUS POPIS

Stížnost: „Můžete mi říct, co tam děláte, že už 20 minut stojím ve frontě před zavřeným obchodem a nic se neděje?! To sebou nemůžete pohnout?!“

Popis: „Prosím vás, můžete mi říct, kdy otevřete? Musím ještě něco zařídit, tak potřebuju vědět, jestli mám čekat nebo přijít jindy.“

Náramek si přendávejte, až když stížnost vyslovíte. Negativní myšlenky máme všichni, a kdybychom měli přehazovat náramek vždy, když nás napadne něco záporného nebo kritického, působili bychom jako větrník.

A pozor – stěžování je soutěžní disciplína! Jak někdo řekne, že jeho šéf je vůl, ten druhý většinou kontruje tím, že on má šéfy dva a jeden je horší než druhý! A nejenže jsou to volové, ale jsou i úplatní! A kolotoč se roztáčí.

Will Bowen navrhuje vytvořit nestěžovací zónu. Může to být kuchyňka v práci nebo váš balkón doma, místo nerozhoduje. Podstatné je, že v těchto místech se nesmí objevit stížnosti. Když to někdo poruší, neutrhneme mu hlavu, ale vyvedeme ho z nestěžovací zóny s upozorněním na domluvu, že tady se to prostě nedělá. Vyzkoušela jsem, pomáhá to.

Jestli vás myšlenka nestěžování zaujala, podrobnější informace najdete na www.nestezujsi.cz.

„Naše myšlenky utvářejí náš život
a naše slova odkazují k tomu,
na co myslíme.“

– W. Bowen

TŘI KAŽDODENNÍ NUTNOSTI

Motivace souvisí s pocity a ty se pohybují nahoru a dolů. Dobrá zpráva je, že s nimi můžeme pracovat, a spousta lidí to už také cíleně dělá. Zejména v nynější době je třeba hodně zabrat na tvorbě pozitivního náboje. Psycholog Martin Seligman ve své knize Naučený optimismus doporučuje koncept pozitivního optimismu jako něco, co zvyšuje hladinu serotoninu a dopaminu v organismu a má kladný vliv na kariéru, inteligenci i zdraví.

Na základě doporučení Martina Seligmana si zkuste nastavit následující režim.

1. Každý den aspoň jedna radost. Proč?

Obr. 1.1Vliv radosti na motivaci a výkon

Motivovaný člověk si zachovává vysoký výkon a umí zvládnout více práce v krátkém čase.

„Život je lepší,
když se směješ.“

Mimochodem, když je řeč o smíchu, psycholožka Jennifer Cousinsová, která se zabývala vztahem spánku a stresu, zjistila, že deset minut srdečného smíchu člověku zajistí dvě hodiny zdravého spánku!

Smích prohlubuje dýchání, zvyšuje počet imunitních buněk a jejich množení, pomáhá k poklesu hladiny kortizolu a naopak zvyšuje množství endorfinů, hormonů radosti. Dokáže vypnout činnost zadních částí hypotalamu a tím pomoci mozkové kůře zmírnit stres.

Smějme se víc, budeme mít vyšší výkon!

2. Každý den 7–10 tisíc kroků. Proč?

Obr. 1.2Vliv kondice na výkon a výdrž

Člověk v dobré kondici vydrží dlouhodobou zátěž, aniž by se negativně podepsala na jeho zdraví. Chůze je nejjednodušší a nám všem vrozená aktivita, tak proč to nezkusit?!

3. Každý den aspoň jedno partnerské „pohlazení“. Proč?

Obr. 1.3Vliv vztahu na motivaci a energii

Partner či partnerka je člověk, který za vámi stojí při životních těžkostech, zůstane s vámi, až odejdou děti, dodá vám energii, když jí budete mít málo, ale… O vztah se musí pečovat! Takže hlaďte!

„Být hluboce milován nám dává sílu.
Někoho hluboce milovat nám dává odvahu.“

– Lao-cʼ

Míru pozitivity nejvíce ovlivňují matky, lidé, se kterými dítě tráví nejvíc času. Tak si, maminky, dávejte velký pozor na koncept: „Jsem blbá!“

Třeba vezmete do ruky horký hrnec, spálíte se a bezprostředně vykřiknete: „Kruci, to jsem ale pitomá, takhle se spálit!“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Umění motivace.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.