MICHAEL HYATT & MEGAN HYATT MILLER

DVOJITÁ VÝHRA

JAK USPĚT V PRÁCI I OSOBNÍM ŽIVOTĚ

„Výjimečná kniha plná inspirace i praktických rad. Zkušenosti, o které se s námi Michael s Megan dělí, získali během mnoha let práce jako jedni z nejvyhledávanějších profesionálních koučů v Americe. Dvojitou výhru vřele doporučuji!“

CHRIS McCHESNEY, autor bestsellerů,

výkonný ředitel společnosti FranklinCovey

„Dosáhnout úspěchu neznamená obětovat osobní život a naplněný osobní život není podmíněný obětováním úspěchu. V této silné knize se Michael s Megan podělili o způsoby, jakými se lze dopracovat ke kouzelnému stavu, kdy si i velmi pracovití lidé dokážou opět plně užívat čas strávený s rodinou a přáteli. Velmi doporučuji všem, kdo chtějí zvítězit ve všech oblastech života.“

LAURA VANDERKAM, autorka knih Off the Clock a Juliet’s School of Possibilities

„Tato kniha je plná myšlenek, které plodí další nápady, i nástrojů, které pomohou i těm nejupracovanějším profesionálům přetvořit napětí mezi prací a osobním životem v tu pravou dvojitou výhru.“

JOHN C. MAXWELL, zakladatel společnosti The Maxwell Leadership Enterprise

„Všichni se potýkáme s balancováním mezi osobním a profesním životem, které nás stojí spoustu času i energie. Michael Hyatt a Megan Hyatt Miller dokazují, že nemusí jít o Pyrrhovo vítězství. Vyhrát totiž můžete na obou frontách, stačí se řídit jejich jasnými a praktickými radami.“

JOHN TOWNSEND, PhD, spoluautor knihy Boundaries, autor bestsellerů podle žebříčku New York Times

„Strhující a moudrý průvodce proměnou z člověka, na kterého všechno padá, v toho, kdo má svůj život pevně v rukou. Váš pracovní tým i rodina vám tisíckrát poděkují.“

EMILY BALCETIS, autorka knihy Clearer, Closer, Better, docentka psychologie působící na univerzitě NYU

„Michael Hyatt a Megan Hyatt Miller vynalezli systém transformace vlastní výkonnosti i vztahů. Pokud hledáte ten ‚dílek skládačky‘, který, když zapadne, vrátí vám čas a získáte opět kontrolu nad vlastním životem, běžte si (poklusem!) pro tuhle knihu.“

JULIE SOLOMON, moderátorka podcastu The Influencer Podcast

„Výborná a velmi aktuální kniha, která konečně reaguje na humbuk kolem kultury #dření, a to zkušeně a s důkazy v rukou. Jasná připomínka toho, že skutečně existuje jiná (lepší) cesta životem.“

BRUCE DAISLEY, autor knihy Eat Sleep Work Repeat, bývalý zástupce ředitele Twitteru pro Evropu, Střední východ a Afriku

„Michael Hyatt a Megan Hyatt Miller pomohli tisícům lidí zbavit se okovů, které jim bránily nalézt rovnováhu mezi pracovním a osobním životem. A nyní své zkušenosti vtělili do čtivé, promyšlené a velmi užitečné knihy.“

ALEX SOOJUNGKIM PANG, zakladatel společnosti The Restful Company, autor knih Odpočinek a Shorter

„S Michaelem jsem se seznámil před pár desítkami let, kdy jsem pro něj pracoval jako výkonný kouč. Rychle se z nás stali blízcí přátelé a on se vyvíjel z role korporátního vůdce v průvodce myšlenkami o vedení jako takovém a o životě. Mluvím o tom proto, že jsem ho přímo pozoroval, jak spolu se svou neuvěřitelně nadanou obchodní partnerkou a dcerou Megan všechna pravidla nastíněná na stránkách této skvělé knihy skutečně žije. Vyhrát v práci a uspět v osobním životě je možné. Doporučuji vám popadnout tužku a ponořit se do následujících stránek, abyste obojí dokázali.“

DANIEL HARKAVY, zakladatel společnosti Building Champions

„Michaela znám desítky let, a kdykoli něco vypráví, vím, že to rozhodně bude k něčemu. Tato kniha je toho jasným důkazem – praktická jako vždy, navíc ale jde i do hloubky.“

JOHN ELDREDGE, autor bestsellerů včetně knihy Pozor! Srdce muže

„Dvojitá výhra je čtení, které vám změní život.“

PATRICK LENCIONI, výkonný ředitel a zakladatel The Table Group, autor bestsellerů 5 příčin selhávání týmů a Výhoda

DVOJITÁ VÝHRA

Jak uspět v práci i osobním životě

Michael Hyatt a Megan Hyatt Miller

Copyright 2021 by Michael Hyatt and Megan Hyatt Miller

Originally published in English under the title Win at Work and Succeed at Life by Baker Books, a division of Baker Publishing Group,

Grand Rapids, Michigan, 49516, U.S.A.

All rights reserved.

Překlad: Anna Petráková

Sazba a obálka: Nina Orlová

Odpovědná redaktorka: Kateřina Hošková

Vydalo nakladatelství Audiolibrix

Makovského 1334/26, Řepy, 163 00 Praha 6

v roce 2021 jako svou 10. publikaci

První vydání

Připomínky: audiolibrix.cz/pripominky

Detail titulu: audiolibrix.cz/dvojita-vyhra

Objednávky knih: audiolibrix.cz/objednavky

Při diskusi o knize použijte hashtag #dvojitavyhra

Kniha je dostupná také jako audiokniha na audiolibrix.cz/dvojita-vyhra

České vydání © Audiolibrix s.r.o. 2021

Všechna práva vyhrazena

audiolibrix.cz/nakladatelstvi

Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

ISBN 978-80-88407-10-2 (hardback)

ISBN 978-80-88407-11-9 (epub)

ISBN 978-80-88407-12-6 (mobi)

Vytvoření elektronické verze Dibuk, s. r. o., 2021

01

DVOJITÁ VÝHRA

Ty nejtěžší volby … představují skutečná dilemata, jelikož obě možnosti jsou hluboce zakořeněné v našich základních hodnotách.

RUSHWORTH KIDDER 1

R oky tichého utrpení jí do očí vháněly slzy. V každé kapce vyplouvala na povrch některá ze vzpomínek z hluboké studny ublížení. Seděl jsem (Michael) vedle manželky Gail v našem zahradním doupěti a zasáhlo mě to naprosto nepřipraveného. Měl jsem pocit, že na osušení té bolesti nemůže na světě existovat dost kapesníků.

S Gail jsme svoji přes čtyřicet let. Nikdo mě nikdy nepodporoval a nepovzbuzoval tak moc jako ona. Toho odpoledne ale konečně vzkypěl všechen tichý odpor a lítost. Chtěl jsem se bránit. Naštěstí jsem byl natolik při smyslech, abych mlčel a mohl si to tak celé vyslechnout.

Pár hodin předtím jsem seděl se šéfem v jeho prostorné ředitelské kanceláři v nakladatelství Thomas Nelson Publishers. Stěny byly poseté knihami, které jsme vydali. Při prohlížení těch vzpřímených hřbetů jsem cítil hrdost. S týmem jsme přece jen dali vzniknout spoustě z nich, včetně několika bestsellerů, a při tom přetvořili nejslabší oddělení naší společnosti v největší generátor zisků.

Ředitel si mě ale nezavolal, jen aby mě poplácal po zádech. Natáhl se přes stůl a podal mi šek s tou největší odměnou, jakou jsem kdy v životě viděl. To číslo jsem si musel přečíst dvakrát. Přesahovalo můj roční plat! Nějak se mi podařilo ustát neskonalou touhu zavolat tu novinku Gail. Chtěl jsem jí to říct osobně. Věděl jsem, že bude nadšená.

Měli jsme mezi sebou takovou nikdy nevyřčenou dohodu, která vznikla už během prvních let našeho vztahu. Fungovala zhruba takhle: Máme velkou rodinu, pět dětí, spousty výdajů. Já budu chodit do práce a dělat, co jen bude třeba, abych nás uživil. Gail se zatím postará o domácí frontu. Čas od času si dáme vědět, co je kde nového, ale zůstaneme ve svých brázdách.

A tak jsme se každý vydali opačným směrem, já do práce a Gail k péči o domácnost. Kariéra pro mě v té době byla téměř vším a Gail se za mě čím dál častěji starala o děti, zatímco já pracoval po nocích i o víkendech. Nikdy si mi za zády nestěžovala, že jsem pryč. Právě naopak, dětem dokonce říkávala: „Táta si moc přeje být tu s vámi, ale má důležitou práci. Jsem na něj moc hrdá, že pro nás tak tvrdě dře.“

Zanedbávání jedné životní oblasti často signalizuje i zanedbávání jiných. Nejen, že jsem se dost nestaral o rodinu, nestaral jsem se tenkrát pořádně ani o vlastní zdraví. Myslel jsem si, že mi nijak neuškodí, když se budu živit nezdravým jídlem a pohyb odkládat na neurčito.

Ale teď, po tom co jsem pracoval sedmdesát až osmdesát hodin týdně, trávil nespočet hodin na chladně neosobních letištích a chyběl na příliš mnoha rodinných akcích, jsem v ruce konečně držel odměnu. Ten šek s tučnou odměnou, co mi říkal pane, byl důkazem, že to stálo za to. Částku jsem překontroloval dvakrát a ta řádka nul před desetinnou čárkou byla jedno dlouhé potvrzení správnosti toho všeho.

Když jsem konečně dorazil domů, zubil jsem se od ucha k uchu. Táhl jsem domů obrovskou kořist. Navzdory všem mým očekáváním byla ale Gail… zamlklá.

„Zlato,“ řekla mi konečně, „moc se s tebou chci radovat, ale musíme si promluvit.“ A sakra. Jako že vítězné plácnutí nebude? Žádné bouchnutí šampaňského? Vzala mě do našeho zahradního doupěte. Když jsme si sedali, všiml jsem si, že se jí chvějí rty. Potom se uklidnila.

Řekla mi: „Michaele, ty víš, že tě miluju. Jsem na tebe moc pyšná. Cením si všeho, co děláš pro naši rodinu. Musím k tobě ale být upřímná… Ty prostě nikdy nejsi doma. Máš pět dcer, které tě potřebují. A i když už doma jsi, tak tu vlastně nejsi. Myšlenkami jsi pořád někde jinde.“ Odmlčela se. Drtila ji síla těch slov, která musela ven: „Upřímně řečeno si připadám jako svobodná matka.“

Dříčská mýlka a brzda ctižádosti

Kariéry rozjíždíme, pozice měníme a povýšení přijímáme všichni s dobrými úmysly. Nikdo nezačíná myšlenkou: „Moje dnešní rozhodnutí mi hodí bombu do manželství a děti mě kvůli němu začnou nenávidět“ nebo „Vzorce a zvyky, které si teď nastavím, mě dovedou k vyčerpání a vyhoření“ nebo „Je na čase vyměnit zdraví za bohatství“.

Představujeme si naopak finanční, emocionální a společenské výhody, které plynou ze smysluplné práce. Možnosti jsou doširoka rozevřené a budoucnost zářná.

Jak se ale v práci zvyšuje stres a napětí, což se začne dít vždycky, propadne řada z nás dříčské mýlce. Říkáme si, že když ještě trochu přidáme, dokážeme všechen ten tlak přetlačit. Požadavky narůstají a my se snažíme běžet čím dál rychleji. Doufáme, že všechno doženeme, nebo snad i získáme náskok, stačí jen pracovat efektivněji a stát se výkonnostním mistrem. Ať ale makáme, jak chceme, povinnosti nás vždycky předběhnou.

Pracujeme více a spíme méně, v kanceláři problémy řešíme a doma neustále nějaké vytváříme, chodíme na čím dál více schůzek a chybíme u čím dál více večeří, společenských her a posezení s přáteli, plánujeme větší projekty a vedeme „osekanější“ životy. Předpokládáme, že časem si budeme moci dopřát pauzu, odpočinout si a věnovat se zdraví a vztahům. Z časem se ale brzy stane synonymum pro nikdy. Z našich životů se stane něco, co vědkyně Ann Burnett nazývá „každodeňaton“.2

Jakmile někteří lidé objeví tuto nepříjemnou pravdu, volí úplně jinou cestu. Odmítnou šidit vlastní zdraví a vztahy a cíleně v práci uberou plyn. Místo aby začali makat ještě víc, dupnou na brzdu ctižádosti.

Za tuhle volbu se ale také platí jistá daň. Zatáhnutí za brzdu ctižádosti nám možná zachrání zdraví a rodinu, skončíme ale s nevyužitým potenciálem, nižším příjmem a dalšími ztrátami. Stres a šílená pracovní doba nám už nedrtí zdraví ani osobní život, nesplněné profesní sny a ambice nám ale mohou úplně stejně zdrtit duši. A právě v tuto chvíli přichází na řadu můj (Meganin) příběh.

Nemožná volba

Jak jste možná poznali podle příjmení, jsem Michaelova dcera. Jsem taky výkonná ředitelka společnosti Michael Hyatt & Co. Než jsem na tuto pozici nastoupila, byla jsem několik let provozní ředitelkou. Málem jsem ale nebyla ani jedno z toho.

Když jsem se vdávala za Joela, řídila jsem oddělení komunikace v New Hope Academy. Je to nezisková soukromá škola ve Franklinu v Tennessee, která si klade za cíl rasovou harmonizaci. Joel byl zástupcem ředitele v nakladatelství Thomas Nelson.

Po pár letech vztahu jsme se rozhodli adoptovat dva chlapečky z Ugandy. Byla to teprve batolátka, oba už ale za sebou měli velmi traumatizující zážitky. I tak jsme si řekli, že do takovéto výzvy chceme jít. Měli jsme na své straně Ježíše, supermarket Target a prodejnu zdravé výživy Whole Foods. To v kombinaci s trochou lásky překoná cokoli, no ne?

Od začátku jsme toho měli až nad hlavu. Chvíli po tom, co jsme se vrátili domů, jsem v práci dala výpověď, abych se o naše chlapečky mohla starat naplno. Terapie a odborníci ale nejsou nic levného. Pomoc, kterou jsme potřebovali, jsme si nemohli dovolit jen z Joelova platu. Musela jsem najít něco na částečný úvazek.

Táta v té době rozjížděl Michael Hyatt & Co. Brzy potřeboval manažera na částečný úvazek a napadlo nás, že bych mu takto mohla zhruba deset hodin týdně vypomáhat. Vzhledem k naší situaci to znělo ideálně, a tak jsem to zkusila.

Vystřelili jsme jako raketa. Firma rostla závratným tempem a z deseti hodin se stalo dvacet, potom třicet a nakonec čtyřicet. Rozsah pracovních povinností i plat narůstaly spolu s pracovní dobou. Po dvou letech ve funkci jsem už dokonce vydělávala víc než Joel. Odešel z Nelsona a začal podnikat na volné noze a držel pohromadě domácnost, zatímco já se věnovala této rychle rostoucí příležitosti. A tehdy jsem stanula před nemožnou volbou.

Časem jsme si s tátou uvědomili, že nepotřebujeme jen manažera. Potřebujeme provozního ředitele. Oběma nám bylo jasné, že bych se na tu pozici skvěle hodila. Já si ale zároveň uvědomila, že by to bylo mnohem náročnější než veškerá moje dosavadní práce, a vzniklo dilema.

Mohla jsem se buď stát provozní ředitelkou, nebo úspěšně vychovat děti. Takový jsem z té situace měla pocit – bylo to buď, anebo. Mohla jsem naplnit svůj potenciál jako ředitelka, ale odnesly by to děti. Druhou variantou bylo začít se naplno věnovat rodině, což by ale znamenalo zůstat v řadové roli ve firmě, kterou jsem pomohla vybudovat. Mohla jsem vyhrát v práci, nebo uspět v osobním životě, každopádně to vypadalo, že obojí najednou nepůjde.

Lepší řešení

Přesně tak jsem se (Michael) cítil, když jsem před těmi několika lety seděl s Gail v našem zahradním doupěti. V práci jsem vítězil. Číselné cíle jsem plnil a překonával. Vedl jsem tým. Nemohl jsem je zklamat. Očekávali, že budeme mířit výš, a zasloužili si to. Stejně jako můj šéf. Počítal s tím, doslova.

Gail s holkami mě samozřejmě potřebovaly taky. A věděl jsem, že vítězství v osobním životě se skládá z dalších oblastí, které si zasloužily mou pozornost: zdraví, přátelé, koníčky a další zájmy a zábavy, kterým se všestranný člověk věnuje. Nešlo volit tak černobíle: dřít, nebo zastavit. Musela existovat nějaká lepší alternativa.

Když stojíme před tak nemožnou volbou, je moudré hledat třetí variantu řešení. Scéna z doupěte nebyla první případ, kdy mi workoholismus způsoboval problémy v manželství. O další se s vámi podělím v příští kapitole. Gailin plačtivý protest byl ale zatím největší facka. Musel jsem najít odpověď.

Začal jsem si klást otázky: Existuje ještě nějaké jiné řešení? Nějaké, které by mě nestálo ani kariéru, ani rodinu? Nějaké, díky kterému bych nežil život plný spálených mostů, podlomeného zdraví, finančních průšvihů a rodinných zklamání? Co když můžu vyhrát v práci a zároveň uspět v osobním životě? Stálo mě to pár let zkoumání, pokusů a poznávání sebe sama, ale s radostí vám oznamuji, že jsem tu velmi těžko polapitelnou třetí možnost našel. Říkáme jí dvojitá výhra. Přesně tak dnes funguje moje firma. Přesně o tom je tato kniha.

Směr svého života nezměníme, když poběžíme rychleji nebo pomaleji. Jak říká Andy Stanley: „K cíli vede správný směr, ne záměr.“3 Musíme si dokázat představit jiný cíl a potom změnit kurz, jinak se tam nedostaneme.

Dvojitá výhra bere práci a osobní život jako partnery, ne jako soupeře.

V době, kdy jsem (Megan) zvažovala tu nabídku pozice provozní ředitelky, jsem se naštěstí zúčastnila konference, kde mi jedna z přednášejících, výkonná ředitelka jedné velmi úspěšné společnosti a matka několika dětí, pomohla podívat se na celou situaci jinak. „V mé práci neexistuje nic tak důležitého, aby to nešlo vyřešit mezi 8:30 a 15:30 a já se pak nemohla vrátit domů k dětem, aniž bych jakkoli ohrozila obchodní výsledky,“ řekla tam.

To bylo poprvé, co jsem od některé výkonné ředitelky slyšela podobný názor. Ukázal mi novou možnost. Nemusela jsem pracovat přes padesát hodin týdně a kašlat na děti. Tohle byla ta třetí cesta, kterou jsem hledala.

Řekla jsem tátovi, že tu práci můžu vzít pod jednou podmínkou: každý den se musím utrhnout od práce ve tři odpoledne a vyrazit pro děti do školy. Chtěla jsem je vyzvedávat a plně se soustředit na jejich vyprávění, aniž by mě u toho rozptylovaly e-maily a pracovní zprávy nebo jsem visela na telefonu. Souhlasil, já tu práci vzala a od té doby funguji zhruba podle tohoto plánu.

Můj příběh je příkladem dvojité výhry, která bere práci a osobní život jako partnery, ne jako soupeře. Navzájem se doplňují a nabíjí energií. Vyhrávání v práci nám dodává sebevědomí, radost a finance nutné pro plnění osobních priorit. Úspěch v osobním životě podporuje čistou hlavu, kreativitu a odpočaté tělo, abychom se mohli soustředit na nejdůležitější pracovní úkony.

Nejde o nějakou abstraktní naději. Tohle je naprosto konkrétní realita každého dne. Žijeme ji. Žijí ji i naši zaměstnanci. Žijí ji klienti, které koučujeme. A je to reálná možnost i pro vás. Je tu ale jedna překážka.

Kult přepracovanosti

Smysl pro to, co je vlastně možné, je u většiny z nás tvořen kultem přepracovanosti. Jde o široce rozšířené přesvědčení zaplavující jak velké společnosti, tak drobné firmy. A drží pod svou nadvládou ohromné množství pracujících. Vědomě či nikoli, do takové či makové míry, miliony lidí přijaly myšlenku, že:

- život by se měl přizpůsobovat práci,

- omezení práce brání výkonnosti,

- rovnováha mezi pracovním a osobním životem je mýtus,

- člověk by měl neustále mít něco na práci

- a že odpočinkem se plýtvá čas, který by se dal jinak využít na práci.

O těchto přesvědčeních možná nikdy vědomě nemluvíme, a když už jsou takto jasně popsána, řada z nás by je popírala. Poletují ale kolem nás a nenápadně ovlivňují naše myšlení i konání.

Tento způsob myšlení má na naše životy ohromný vliv. Vezměte si například zdraví. Osm z deseti amerických zaměstnanců trpí pracovním stresem.4 Když jsme pod tlakem, máme tendenci zanedbávat zdravé „sebeopečovávací“ návyky, což náš problém ještě posiluje.5 Lidé, kteří pracují více než 55 hodin týdně, mají o 13 % vyšší pravděpodobnost infarktu a o 33 % vyšší pravděpodobnost mrtvice než lidé, kteří pracují jen 35 až 40 hodin.6 A to nemluvíme o bolestech hlavy, problémech s trávením, vyšším krevním tlakem a cholesterolem, sníženém libidu a zvýšených hladinách epinefrinu a kortizolu – to všechno způsobuje přepracování.

A co vztahy? Tři čtvrtiny špičkových pracovníků z USA uvedly, že stres narušuje jejich osobní vazby.7 Podnikatelé trpí výrazně vyšší mírou rozvodovosti než ostatní.8 Stejné je to u ředitelů.

Tlak, pod kterým jsou lidé na těchto náročných pracovních pozicích, by zatížil každý vztah, dlouhá pracovní doba v kombinaci se zaměřením veškeré pozornosti na práci dokážou ale způsobit až rozpad manželství. „Hlavním důvodem rozpadů manželství ředitelů firem je nedostatek času na rodinu,“ uvádí televize CNN. „Ředitelé jsou téměř neustále v práci, a když tam nejsou, tak na ni myslí,“ uvedl citovaný právník. „Výsledkem bývají roztříštěné životy, kdy manželé žijí prakticky odděleně.“9

Přepracování kazí i radost z práce, výkonnost a další aspekty. Poslední studie Centra emoční inteligence v Yale se věnovala pracovnímu nasazení a vyhoření více než tisíce amerických zaměstnanců. Dvacet procent zaměstnanců uvedlo, že vysoké jsou jak jejich pracovní nasazení, tak pocit vyhoření. Svou práci zbožňují, ale zároveň je mučí.10

Neustálý stres a úzkost oslabují schopnost jasně myslet a dobře se rozhodovat. Dobrý úsudek letí do koše, a my tak chybujeme častěji než obvykle.11 Výsledkem je kromě snížené výkonnosti navíc pocitová smyčka negativní zpětné vazby. Kult přepracovanosti je sám sebe vnitřně podporující hodnotový systém. Přepracovaný člověk má tendenci myslet si, že řešením je pracovat ještě víc! Jde o klasický případ toho, co ekonom Bryan Caplan nazývá „myšlenková past“.12

Dobré nápady zpravidla plodí dobré výsledky a dobré výsledky podporují další dobré nápady. Jak ale Caplan vysvětluje, platí to i v záporu. Špatné nápady zpravidla plodí špatné výsledky a špatné výsledky podporují další špatné nápady. „Jakmile padnete do této pasti,“ objasňuje, „stačí vám obvykle k vyproštění zdravý selský rozum. Když jsou ale lidé zoufalí, je jejich selský rozum většinou slabší než obvykle.“13

Pro vyproštění se z kultu přepracovanosti potřebujeme přerušit smyčku negativní zpětné vazby novými a lepšími nápady. Proto jsme napsali Dvojitou výhru. Chceme lidem, kteří stejně jako my míří vysoko, nabídnout trochu toho cenného zdravého selského rozumu. Na následujících stránkách nenajdete jen odmítnutí kultu přepracovanosti, ale i osvědčenou cestu, na které můžete najít svou vlastní verzi dvojité výhry. Pojďme si o tom říct víc.

Pět pravidel dvojité výhry

Ctižádostiví lidé cítí povinnost pracovat stále víc z několika důvodů. Některé jsou dobré, jiné špatné a některé neoddělitelné od samotné podstaty práce jako takové. Podrobněji se na ně podíváme v následující kapitole.

Poté vám předložíme náš protinávrh kultu přepracovanosti: pět pravidel dvojité výhry. Jejich přehled naleznete níže:

1. Práce je jednou z mnoha různýchživotních cest. Existuje řada dalších oblastí života. Rodina, přátelé, společnost, fyzické a emocionální zdraví. Všechno ostatní lze ale při honbě za kariérními cíli snadno přehlížet. Kult přepracovanosti zastírá, že úspěch je udržitelný jen v případě, kdy současně prospívá většina těchto oblastí, což je výzva.

Technologie práci pomáhá prosakovat i do večerů a víkendů, zastíní tak další činnosti, díky nimž je život kvalitnější, a podřezává větev pod naším osobním i profesním životem. Kultura, která zaměstnance vede k neustálé práci, časem zničí podpůrné struktury, díky nimž jsou vůbec tito zaměstnanci ve své práci dobří.

Život má mnoho různých rozměrů a úspěch také. K téhle knize jste se jistě dostali, jelikož tomu věříte, ale nemáte zatím ty správné nástroje na to, abyste ty ostatní oblasti patřičně chránili. Postupně probereme, jak na to.

2. Omezení práce podporuje výkonnost, tvořivost a svobodu. V začátcích pracovní kariéry ani jednoho z nás nikdo nenaučil docenit sílu mantinelů. Všichni ale disponujeme omezeným množstvím času, peněz, energie a mentální i tvůrčí kapacity. Nemůžeme dělat všechno, a tak nás omezení nutí si vybírat. Musíme se rozmyslet, kde a jak nejlépe utratíme peníze, strávíme čas a tak dále.

Při práci s těmito mantinely získáváme neuvěřitelně mnoho. Nejen že se nám zvyšuje výkonnost, ale i schopnost uvažovat novými způsoby. Do procesu navíc můžeme zapojit veškeré oblasti života, ne jen ty vázané na počítač nebo mobil. Je ironií, že přirozená životní omezení nás přemohou právě ve chvílích, kdy je odmítáme uznat. Pokud je ale naopak přijmeme, můžeme je proměnit v pomůcky na cestě k dosahování cílů.

3. Rovnováha mezi pracovním a osobním životem skutečně existuje. Spousta lidí věří, že možnost dosáhnout rovnováhy mezi pracovním a osobním životem je mýtus, protože si myslí, že rovnováha je pokus o nějaký zenový stav vyrovnanosti, kdy je vše dokonale vyvážené a seřazené. A jakmile jej dosáhnete, máte navždy vyhráno. Jelikož to je nemožné, tak věří, že je nemožná i rovnováha. Tak to ale není a není to ani tak, jak bychom si přáli my.

Rovnováha mezi pracovním a osobním životem je dynamická, ne statická. Vezměte si gymnastku kráčející po kladině nebo akrobata na visutém laně – neustále se přizpůsobují. Touha po rovnováze nás nutí neustále předvídat a vyrovnávat se s proměnnými. Nutí nás také záměrně zvažovat různé životní oblasti, abychom jim začali věnovat péči, kterou zasluhují. Nejde o dokonalé rozmístění snahy, zájmů, času, nadání nebo něčeho jiného úplně přesně. Jde o to nepřijít o míč jen proto, že jsme se otočili jinam a už se zapomněli otočit zase zpátky.

Vzhledem ke všem kulturním a pracovním tlakům tohle pracovně zatěžuje zvlášť ženy. Důvod i řešení ještě probereme.

4. V nepracování je neuvěřitelná síla. Ctižádostivým lidem se to špatně poslouchá, ale řada nejvíce obohacujících a povzbuzujících činností v životě jsou právě ty činnosti jako takové: koníčky, umění, výchova dětí, přátelství, hudba, víno, tvoření, hry a další.

Těžko se to přijímá, protože ctižádostiví lidé potřebují všechno měřit. Buď je to na body, nebo na tom nezáleží. Jsme naprogramovaní tak, že sledujeme především to nejdůležitější: návratnost investic. Ne všechno má ale nějaký konkrétní cíl. Ne všechno má nějakou měřitelnou návratnost, nebo alespoň ne v krátkém období.

Ještě problematičtější je pak chybné přesvědčení, že něčeho dosáhnout je vždy dobře a nedosáhnout je k ničemu. Jak za chvíli uvidíme, vyplatí se to i s úroky.

5. Odpočinek je základem smysluplné, produktivní práce. Kult přepracovanosti znehodnocuje spánek. Spánek přece nemá žádnou měřitelnou hodnotu, no ne? Najdou se dokonce tací, kteří jej vnímají jako nepřítele. Když si nedáme pozor, začneme odpočinek možná vnímat jako nutné zlo a biologickou potřebu, kterou neochotně přetrpíme, abychom mohli dál pracovat a konzumovat.

A nehledíme na ohromnou spoustu důkazů, že nám spánek osvěžuje mysl i tělo, udržuje nás bystré a dodává nám sílu potřebnou pro výkon. Spánek je nejen tajnou zbraní vyšší výkonnosti, je i jejím základem.

Když podceňujeme spánek, nechápeme ani negativní dopady spánkové deprivace na nás samotné i celý pracovní tým. Zjistíme, že spánek je aktivní dovednost a úplně novým způsobem doceníme záměrný odpočinek jakožto nástroj podpory a udržení kreativity v práci i osobním životě.

Rozhodnutí pro dvojitou výhru

Za ty roky jsme oba pro své kariéry podstoupili řadu obětí. Jsme přesvědčení, že takovýto obchod „něco za něco“ za to nestojí, a to nejen proto, co nás to stálo v osobních životech, ale i z hlediska profesní výkonnosti. Co nám roky unikalo, a dnes to možná uniká vám, je, že těchto cílů lze dosáhnout jedině najednou. Pokud dáváme přednost jednomu na úkor druhého, pohoříme časem na obou frontách.

Proto jsme ke každému z těchto pravidel vytvořili cvičení, abychom vám je pomohli zařadit do života a uniknout kultu přepracovanosti. Pevně věříme, že jakmile začnete tato pravidla skutečně využívat, uvidíte, jak se vám vztahy, zdraví a celková spokojenost vylepšují přímo před očima, stejně jako pracovní naplnění i výkonnost. Ve výsledku budete výkonnější, kreativnější a nápaditější než kdy dřív.

Během posledních osmi let koučoval náš tým v Michael Hyatt & Co. tisíce majitelů firem, výkonných pracovníků a ředitelů neziskových organizací (jako jste vy), kteří zjistili, že čelí nemožné volbě. A stejně jako my si nechtějí vybrat, zda zvítězí v práci a obětují úspěšný osobní život, nebo naopak. Raději své životy zasvětili dvojité výhře a sklidili její ovoce.

Jsme neustále svědky toho, jak nejrůznější ředitelé násobí zisky a zkracují pracovní dobu. Vidíme, jak dosahují nebývalých úspěchů, kariérních i osobních. Pozorujeme, že naši koučovaní klienti jsou výkonnější v práci a skutečně přítomní, když tráví čas s rodinou. A stačilo jim zaujmout nový přístup. Možná jedete tím samým vlakem.

Jsme vděční, že nám spousta klientů dala svolení sdílet s vámi v této knize jejich příběhy. Jak na nich uvidíte, dvojitá výhra přináší úžasné výsledky.

Nikdy není pozdě přehodit výhybku. Představte si, co by se mohlo stát, kdybyste vy či vaše společnost pracovali skutečně na plný výkon a jen o tom nesnili. Život zavalený prací není žádná ekonomická nutnost, ale neschopnost zapojit představivost.

Pokud jste až po uši propadli dříčské mýlce nebo máte pocit, že jedinou alternativou je dupnout na brzdu ctižádosti, rádi bychom vám navrhli jinou myšlenku: Představte si, jak by vypadal váš život, kdybyste skutečně měli čas na kariéru, vztahy, a dokonce i sami na sebe. Líbí se vám taková představa? Chtěli byste to zažít? Tak jdeme na to.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Dvojitá výhra.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.