Kouzelný jednorožec

Dotek magie

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Linda Chapmanová

Kouzelný jednorožec: Dotek magie – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Pro Holly a Charlotte Allison

Cover Artwork © Andrew Farley

Interior Artwork © Ann Kronheimer

Published by arrangement with Random House Children’s Publishers UK, a division of The Random House Group Limited.

Translation © Eva Kadlecová Pourová, 2021

ISBN tištěné verze 978-80-264-3904-2

ISBN e-knihy 978-80-264-4043-7 (1. zveřejnění, 2021) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-264-4044-4 (1. zveřejnění, 2021) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-264-4042-0 (1. zveřejnění, 2021) (ePDF)

Kapitola první

Tři kroky, dva kroky, jeden krok…

Soumrak prosvištěl vzduchem a bezpečně přistál na druhé straně překážky.

„Hodný kluk!“ vykřikla Laura Fosterová a poplácala ho po šíji. Lauřiny nejlepší kamarádky Mel s Jessicou seděly na svých ponících Stínovi a Slaměnce a tleskaly. Po vyučování strávily dívky celou hodinu stavěním překážkové dráhy na louce patřící ke statku Meliných rodičů.

„Vypadá, jako by létal!“ zvolala Mel.

Laura potlačila úsměv. Kdyby tak Mel znala její tajemství! Přestože Soumrak vypadal většinu času jako obyčejný poník, jakmile Laura pronesla pár kouzelných slov, proměnil se ve sněhobílého jednorožce, který létat opravdu uměl. Pravdu znali pouze dva lidé – jedna starší dáma, paní Fontanová, a Lauřin kamarád Michael, který bydlel ve městě a měl svého vlastního kouzelného jednorožce.

Laura Soumraka nasměrovala k závěrečné překážce. Mel se rozhodla, že před ni vyskládá řadu květináčů, takže se zdála obrovská.

Laura těžce polkla. Najednou už si nebyla tak jistá, že ji chce skákat. Co kdyby Soumrak upadl...

Soumrak zpomalil.

Laura zamlaskala, ale Soumrak ještě zpomalil. Chtěl se překážce vyhnout! Laura se snažila potlačit strach. „Do toho, Soumraku!“ zakřičela a pobídla ho vpřed.

Soumrak opět zrychlil a společně přelétli přes překážku.

„Hodný kluk!“ vydechla Laura, když bezpečně přistáli na zemi.

„To bylo úžasný,“ prohlásila Mel uznale, jen co Laura se Soumrakem přiklusali blíž.

„Už jsem myslela, že tu poslední překážku nezvládnu,“ odpověděla Laura. „Soumrak hodně zpomalil.“

Mel se maličko zamračila. „To k Soumrakovi nesedí. Snad se neporanil?“

Laura pocítila záblesk znepokojení. „Já nevím.“ Sesedla a prohlédla Soumrakovi nohy. Nenašla žádné viditelné rány či odřeniny. Podívala se mu i na kopyta, ale ta byla také čistá a bez kamínků. „Zdá se mi v pořádku.“

„Možná zpomalil jen kvůli té překážce,“ nadhodila Jessica. „Je fakt veliká.“

„Jo, to je,“ souhlasila Laura. „S těmi květináči vypadá obrovská.“ Všimla si, že slunce už se začíná sklánět za hory, které se tyčily v dálce. „Raději už půjdu. Sejdeme se zítra a uděláme společně ten projekt do školy?“

„Určitě,“ souhlasila Mel. „Ještě nám toho zbývá opravdu hodně. Náš projekt musí být ze všech nejlepší!“

Několik posledních dní pracovala jejich třída po skupinkách. Každá skupinka si měla vybrat nějaký koníček a potom si o něm společně povídat. Následující týden pak měli vše přednést před celou třídou. Laura, Mel a Jessica se samozřejmě rozhodly, že vypracují projekt o ponících.

„Je fakt škoda, že o ježdění na koních budou mluvit i Jadina a Davidova skupinka,“ povzdechla si Jessica.

Mel přikývla. „Ten, kdo není do poníků vysloveně nadšený, se bude pěkně nudit, když bude muset poslouchat hned tři prezentace o tom samém.“

„Tak musíme prostě vymyslet způsob, jak se od těch druhých dvou odlišit,“ prohlásila Laura. „To můžeme udělat zítra.“ Pobídla Soumraka vpřed. „Mějte se, holky, uvidíme se ráno.“

Laura vyskočila Soumrakovi na hřbet a vydala se po příjezdové cestě vedoucí od statku Meliných rodičů k silnici. Soumrakovi se na hřívě blýskaly paprsky zapadajícího slunce. „Dneska jsi byl skvělý,“ pochválila ho Laura. Potom si vzpomněla, jak u poslední překážky zpomalil. „Jsi v pořádku, viď? Nic ti není?“

Soumrak si odfrknul. Laura přemýšlela, co to odfrknutí znamená. Věděla, že Soumrak rozumí všemu, co mu říká, ale že jí může odpovědět jen tehdy, kdy na sebe vezme podobu jednorožce. Přeci jen pocítila jisté obavy. Možná mu opravdu něco bylo a teď se jí to snažil říct!

Dojeli až na konec příjezdové cesty. Kdykoliv jindy by Laura odbočila doprava k Berouskovu statku, kde bydlela společně se svou maminkou, tatínkem a mladším bráškou Maxem. Nyní však zaváhala. Na druhé straně silnice byl lesík. Kdyby zajela tam a schovala se v podrostu, mohla by Soumraka proměnit v jednorožce a zeptat se ho, co se děje.

Rozhlédla se po silnici. Nikde nikdo. „Pojď, Soumraku,“ zašeptala. „Proměním tě v jednorožce.“

Společně vjeli mezi stromy. Jakmile byli bezpečně ukrytí, Laura seskočila Soumrakovi ze hřbetu a pronesla kouzelná slova proměňovacího zaklínadla:

Hvězdo, hvězdo, hvězdičko,

splň mi jedno přáníčko.

Kéž je pony těla konec,

ať je z něho jednorožec!

Objevil se jasný fialový záblesk a v tom okamžiku už Soumrak nebyl obyčejný šedavý poník. Proměnil se v nádherného jednorožce se sněhobílou srstí a zářivým stříbrným rohem uprostřed čela.

„Soumraku!“ vykřikla Laura a objala ho.

Soumrak pohodil svou stříbrnou hřívou. „Ahoj Lauro.“ Ústa se mu sice vůbec nepohybovala, ale dokud se ho Laura dotýkala nebo v ruce držela vlas z jeho hřívy, slyšela ho mluvit tak zřetelně, jako by byl lidská bytost.

„Jsi v pořádku?“ zeptala se ho Laura s obavami v hlase. „Proč jsi před poslední překážkou zpomalil?“

„Zdálo se mi, jako by se ti do ní moc nechtělo,“ odpověděl Soumrak. „Když jsme se k ní blížili, začala jsi tahat za otěže a přestala jsi mě svírat koleny. Nechtěl jsem skákat, pokud jsi měla strach.“

Laura si vybavila, jak se jí udělalo špatně, když se obrátila směrem k této překážce. „Máš pravdu, asi jsem se na pár vteřin lekla,“ přiznala. „Promiň, že jsem ti tahala za pusu.“

„To nevadí,“ odpověděl Soumrak a otíral se o Lauru ušima. Dával přitom pozor, aby ji nezachytil svým rohem. „Netahala jsi nijak silně.“

Laura ho objala. Opravdu se jí ulevilo, když se přesvědčila, že Soumrakovi nic není. „Teď tě raději proměním zpátky,“ řekla mu. „Maminka s tatínkem už si určitě dělají starosti, kde jsem tak dlouho. Později se ale za tebou zastavím ve výběhu a můžeme se jít proletět.“

Pronesla napravovací zaříkávadlo a Soumrak se proměnil zpět v poníka.

Laura na něj vyskočila a vyjeli ven ze své skrýše mezi stromy. Zatímco Soumrakova kopyta klapala po tiché silnici, přemýšlela Laura o tom, jaké obrovské štěstí má, že s ním může mluvit. Znamenalo to, že se vždy dozví, kdyby bylo něco v nepořádku. Cítila, jak jí srdce přetéká láskou. Měla vlastního kouzelného jednorožce! Ano, opravdu měla veliké štěstí.

Kapitola druhá

„To byla dlouhá vyjížďka,“ prohlásil Lauřin tatínek, jakmile Laura vstoupila o chvilku později do kuchyně.

„Byly jsme s Mel a Jessicou skákat přes překážky,“ vysvětlovala Laura a posadila se, aby si mohla stáhnout boty. Maxův pes Buddy ji přiběhl přivítat. Byl to mladý bernský salašnický pes a byl skoro stejně vysoký jako malý shetlandský pony. Položil jí svou těžkou hlavu do klína a Laura ho pohladila. „Kde je maminka?“ zeptala se.

„Ve své pracovně,“ odpověděl tatínek. „Slíbil jsem jí, že dnes uvařím večeři já.“

Lauřina maminka byla spisovatelka a když potřebovala dopsat nějakou knihu, často se ve své pracovně zavírala na celé hodiny.

Na sporáku stál hrnec s vroucí vodou. Pan Foster do něj přidal těstoviny a zamíchal je. „Zítra je sobota. Co máš v plánu? Uvidíš se s Mel a Jessicou?“

„Ano,“ odpověděla Laura a škrábala přitom Buddyho za ušima. „Děláme společně projekt o našem nejoblíbenějším koníčku. Budeme muset mluvit před celou třídou.“ Svraštila čelo. „Já jen doufám, že to bude dost zajímavé, tati. O koních totiž připravují projekt ještě další dvě skupiny.“

„Jsem si jistý, že přijdete na něco, čím váš projekt vynikne,“ utěšoval ji pan Foster.

„To taky doufám,“ vzdychla Laura.

Buddy se zavrtěl a posadil se Lauře na nohy. Lísal se k ní a ocasem tloukl o zem. Laura se zasmála. „Buddy má dnes večer mazlivou náladu.“

„Myslím, že ho Max ještě nenakrmil.“ Pan Foster se zvedl a přešel ke dveřím. „Maxi, pojď sem prosím tě a nakrm Buddyho!“

„Za chviličku jsem tam!“ uslyšela Laura z obývacího pokoje hlas svého šestiletého bratra.

„Pojď hned teď,“ trval na svém pan Foster.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Kouzelný jednorožec: Dotek magie.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.