(((UM))) ČASU

Autor: Ing. Jiří Krutina

Edice: Um vědomí

Nakladatelství NOOS, s.r.o.

Hábova 16, 155 00 Praha 5, www.noos.cz, objednavky@noos.cz, tel. +420 777788079.

ISBN 978-80-88117-22-3

©2021, opisování a jakékoliv rozmnožování bez svolení autora, není dovoleno a bude považováno za porušení autorských práv.

(((UM))) ČASŮ

Aneb není už nejvyšší čas, otočit kolem času a kormidlem dějin?

ČASOŽITÍ

Odkud se bere čas

ten tušený hlas?

Odkud zní hlas

v každý tvůj čas?

Odkud se dává čas

života kvas?

Kde kvasí

tvůj života čas?

Co je tím Stromem času,

pulsujícím v tvém nitru,

dechem,

vanoucím tvým tělem

v jeho rytmu,

životadárnou mízou,

nevyčerpatelnou múzou

nesoucí života přízeň

i smrti tíseň?

IRIJ ANITURK, 11. 10. 2017

Řekli o čase…

“Všeliké kvaltování toliko pro hovado dobré jest.”

Jan Amos Komenský

“Mít vědomí znamená právě mít čas.”

E. Lévinas

“Čas je život duše v pohybu.”

Plótínos

“Čas tedy není nic jiného než rozpětí; čeho však nevím, leda snad duše samé.”

svatý Augustýn

“Vše má svou chvíli, každá věc pod nebem má svůj čas:

Je čas rodit se a čas umírat,

čas sázet a čas sadbu vytrhat,

čas zabíjet a čas uzdravovat,

čas bořit a čas budovat,

čas plakat a čas se smát,

čas rmoutit se a čas tancovat,

čas házet kamení a čas kamení sbírat,

čas objímat a čas objímání zanechat,

čas hledat a čas pozbývat,

čas chovat a čas odmítat,

čas trhat a čas sešívat,

čas mlčet a čas povídat,

čas milovat a čas nenávidět,

čas boje a čas pokoje.

Co je, už bylo.

Co bude, už je.

Co minulo, Bůh vyhledá.”

Bible (Kazatel 3,1-14)

“Celá zkušenost a prožívání času souvisí s vitalitou dechu (prána). Vitalita vyvstává z vibrujícího napětí (spanda), prázdného pole vědomí (cit) a jeho ztělesnění. Proto celý vesmír je primárně vesmírem vědomí.“

Abhinavagupta

“O budoucnost nemám strach, přijde vždy včas.”

Albert Einstein

“Na jeden dech zastavit čas.

Klid věčných vod vyhání spěch

Proniknout níž, sám k sobě blíž

Dolů…”

Daniel Landa

“Práce kvapná, málo platná.”

“Jestli chceš vše stihnout, spěchej pomalu!”

“Dočkej času, jako husa klasu.”

Česká lidová moudrost

“Vzývej Šivu, zdroj všech sil, který v okamžiku otevření a zavření svého oka odhaluje a pohlcuje vesmír.”

Spanda Kárika, Kšemarádža, kašmírský siddha

Před-časný úvod

“Práce kvapná, málo platná.”

Česká lidová moudrost

Sepsání následujícího pojednání, ze kterého nakonec vzešla esej “Um časů” je výsledkem mnohaletého zaujatého osobního meditativního vzdělávání, které jsem na počátku nazýval “duchovní cestou poznání sebe”, abych toto své vnitřní zaujetí později rozpoznal jako hlubokou touhu v nitru každého člověka hlouběji žít základní otázky smyslu života. Mezi jedny ze základních otázek, mimo otázek týkajících se vědomí, prožívání, identity, vztahů či lásky, patří míním i otázka našeho času – času, jak jej žijeme, co je vlastně čas? Vnitřním podnětem mi byly vlastní metafyzické zkušenosti mého vlastního času o různých intenzitách a kvalitách, které mě doslova donutily bytostně se meditativním způsobem vnitřního tázání dotknout hlubiny samotné otázky mého žitého času a tím času jako takového.

Následující esej je sice – z principu samozřejmě subjektivní interpretací zakoušení mého času jako výsledek meditativního sebe-zkoumání a vnitřního vzdělávání, ale nikoliv rozumovou spekulací “o čase”. Jejím cílem je komunikovat a prohloubit naše vnímání času v naší celkové zkušenosti života. V souladu s autentickým filozofickým i vědeckým bádáním míním, že pouze naše vlastní meditativní subjektivní prožívání času – tedy naše (nikoliv ve smyslu nějakým “já” vlastnícím, ale námi žitým) vědomí prožívaného času, nás může spojit se samotnou esencí času jako vědomím a zažít čas jako bezčasé vědomí zpřítomňování všech časů. Esej si neklade za cíl sdělit nějakou konečnou pravdu nebo finální odpověď, co je čas, ale prohloubit vědomí našeho vnímání času, který žijeme.

Musíme zdůraznit, že se nebavíme o čase jako nějaké fyzikální veličině, nebo filozofické abstraktní představě, ale o čase, jak jej žijeme, o našem subjektivním prožívání času, tedy našem vědomí času, neboť to se přímo dotýká bezprostředně našeho života a jeho kvality.

K sepsání mě nakonec podnítily zkušenosti přátel, kteří prožívali zkušenosti, které formulovaly slovy: ”Já už se pohybuji mimo váš čas a jen pozoruji dění. Já už opustil kolo času a zjistil jsem, že vše se děje ve Správný Okamžik.”, apod. které poukazují na zásadní otázku toho, co vlastně čas jako takový skutečně je. Když víme, že se “už pohybujeme mimo čas”, pak co časem vlastně je a kdo se pohybuje a jak vypadá ta oblast, kde není čas? A je vůbec oprávněnou otázkou, zda čas existuje, nebo ne? Není spíše praktickou otázkou, co je to čas z pohledu našeho bez-prostředního žití? Proč se hovoří o “opuštění kola času” v duchovních naukách? Co znamená vlastně to, že “vše se děje ve Správný Okamžik”? Co je míněno tím “Správným Okamžikem”? To vše jsou míním základní meditativní otázky kolem centrálního tématu. Co je vlastně čas a jak s ním souvisí náš život? Čas jako subjektivně žitý čas se přímo dotýká zkušenostní metafyziky nejen našeho bytí, neboť není od nás oddělen. My sami jsme žitou částí času jako takového ve svém čase.

Čas se dotýká tak či onak každého člověka a tvoří tedy jednu ze základních otázek po smyslu života, neboť ten žijeme vždy v čase a jako určitý čas. Ať už čas chápeme jakkoliv – všichni jej prožíváme tím či oním způsobem. Narodíme se v určitý konkrétní den v určitý čas v určitém období a jeho kultuře, v jejím čase s jejími otázkami. Během svého života se zabýváme nejrůznějšími událostmi tzv. v minulosti či očekávanými událostmi v budoucnosti a současně tak žijeme i emoční projevy s tím spojené, jako jsou naše touhy, přání, očekávání, strach, obavy, úzkost či stres. Ve své řeči říkáme, že se něco stalo, nebo že se něco stane. O událostech, či skutečnostech hovoříme, že se staly v určitém čase – čímž se čas jeví současně jako určitý prostor, kde se dějí události, které říkáme, že se staly – tedy tvořící tzv. “minulost”, dějí se právě nyní – označované jako “přítomnost”, či se očekávají, že se stanou – označované jako budoucnost.

Když přezkoumáme naší celou životní zkušenost a prožívání, tak shledáme, že každý okamžik, každá zkušenost, vše, co prožíváme, vše co si uvědomujeme, jsme si vědomi, je vždy současně určitým prožíváním času, způsobem, jakým subjektivně prožíváme čas. Všichni známe situace, kdy se nám náš čas zrychlí, nebo naopak zpomalí. To nasvědčuje tomu, že má současně svoji zejména kvalitativní stránku – tak můžeme svůj čas zakoušet jako dobu hojnosti či chudoby, dobu setby či sklizně, růstu, či umírání, tedy jako stoupání či klesání intenzit všeho, co je a může být ve zpřítomňování našeho života jako takového.

Je nejvyšší čas, bavit se o tom, co je čas!

“O budoucnost nemám strach, přijde vždy včas.”

Albert Einstein

Tizian, Alegorie času.

Nelze si nevšimnout, že žijeme v době, která stále řeší “čas”, stále více můžeme slyšet přátele, jak nemají čas na to, či ono. Současně se objevují nejrůznější kurzy tzv. “time-managemenetu”, které slibují, jak ovládnout svůj čas – co je ale na všech těchto poučkách zásadní, vůbec se nevěnují samotnému času jako takovému, našemu žitému času, ale čas chápou jako ryze kvantitativní jednorozměrnou veličinu. Míním, že není dokonalejší metafora dnešního stavu našeho vztahu k času.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy (((UM))) ČASU.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.