Tajemství snů
a jak ho rozluštit

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.bizbooks.cz

www.albatrosmedia.cz

Taťána Kročková

Tajemství snů a jak ho rozluštit – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Snová

Mezi světy prolínajícími
spěcháme v ústrety oblakům líným
a tmavé hvězdné noci
co tápe bez pomoci
když měsíc spí…

A hledáme svoje obrysy
abychom znovu mohli pevně držet hrany
opřít se o všechny čtyři strany
nikdy se v nekonečnu neztratit
… bez záchrany…

Proplouvat mlhovinou
tam, kde se bojí doletět i ptáci
kde sídlí andělé a kde duše se rády vrací
kde brána střeží stezku přímou
co na obzoru se pak ztrácí

Kde není moře lidských slz
bolesti a krve z hříchů světa
v němž hloupost dennodenně vzkvétá
kde není beznaděje a vše, co je pevné,
se i přesto občas chvěje…

Taťána Kročková

Úvodem

Rozhodnutí napsat knihu o snech padlo už dávno. Čekala jsem jen na ten správný čas. Jakmile přišel (vždycky to poznáte, prostě víte), začala jsem realizovat svou představu utvářenou po dlouhé měsíce a roky ve své mysli. Realizovat svůj sen. Co vlastně můžeme v životě udělat víc, než si začít plnit své sny?

Sny nás provázejí celým naším životem a vlastně by se dalo říct, že jsou mnohem důležitější, než si vůbec dokážeme představit. Navzájem se často odbýváme slovy: „To nic, to byl jen sen“ anebo třeba: „Sni dál“, dehonestujeme svoje vlastní sny, touhy a přání, degradujeme je na pouhé produkty našich nízkých pudů nebo emocí, opěvujeme realitu jako jediný ze všech možných světů. Ale co svět fantazie, snů, pohádek, mýtů a bájí? Není to právě ten prazákladní smysl toho, proč jsme vlastně tady? Není to prapůvodní příčina existence světa a lidského života i jeho kvalit vůbec?

Právě v těžkých dobách, kdy máme za sebou více než rok života ve strachu a omezení z jednoho obyčejného malého nepřítele, kterého ani nelze spatřit pouhým okem, se lidé více začali obracet sami k sobě, do nitra svých světů a ke svým snům. Nedalo se nevšimnout, jak se nám za poslední rok života během pandemie koronaviru změnily sny, o čem se nám zdá a že sníme tak nějak více a častěji, což je možná i proto, že tak méně žijeme svůj život v realitě plné strachu a omezení.

Ráda bych v této knížce, která by měla být zábavnou učebnicí nejen o tom, co pro nás znamenají sny a jak jim můžeme lépe porozumět, přiblížila vše o snech a jejich výkladu jasnou a srozumitelnou formou. Nečekejte žádná složitá vědecká pojednání, ale ani snadno se nabízející ezoteriku (přesto ji úplně nevynechám, neboť ona právem do mého života i do světa snů patří). Vycházím především z vlastní zkušenosti, z pozorování a analyzování snů druhých, jež nejsou obroušeny racionálními úvahami ani brzděny vědeckými poučkami z uznávaných studií a mnoha psychologických příruček. Ta čistá snová látka, pronikavá iracionalita, smyslová zkušenost i mystika se umí krásně propojit s vědeckými škatulkami a poznatky těch, kteří výzkumu snů zasvětili spoustu let svého života. Záleží na úhlu pohledu, proto dokážeme sen vysvětlit a vyložit mnoha způsoby a jazyky tak, aby mu rozuměl každý subjekt (snící člověk) a zároveň tak, aby sen neztratil žádný ze svých významů.

O snech už toho bylo napsáno mnoho. Přesto je to pro nás stále velká neznámá, tajemný svět, který si každý tak nějak chápeme po svém. I pokusy některých osobností zveřejnit svůj osobní snář a snový deník obvykle nebyly velmi populární, protože sny mají skutečný a hluboký význam pouze pro snícího, druhé lidi moc zajímat nebudou. Každý je spíše fascinován svými vlastními sny, kterým chce porozumět. Proto si myslím, že je velmi důležité, abychom se naučili především porozumět sami sobě, dívat se dovnitř a rozumět tomu hlasu či jazyku, kterým k nám naše sny promlouvají. Nahlédnout budete moci například do snového deníku bouřliváka Jacka Kerouaca i osvícenského mystika Emanuela Swedenborga.

Jednotlivé kapitoly o snech jsou napsány jako odpovědi na otázky, které představují názvy kapitol. Tento systém jsem vymyslela především proto, že lidé se rádi ptají a dozvídají něco nového. Zajímají je otázky typu proč a jak, nepotřebují hltat kvanta nicneříkající teorie. Proto vždy v názvu kapitoly čekejte otázku, na níž byste po přečtení textu měli dostat uspokojivou odpověď.

Děkuji S. Freudovi i C. G. Jungovi za jejich celoživotní výzkum a práci, děkuji E. Frommovi, R. Descartovi, Aristotelovi, A. Schopenhauerovi, E. Swedenborgovi a dalším mnoha filozofům, kteří se sny zabývali – (ne)překvapivě jich není zrovna málo. Lidé byli odjakživa fascinováni svými sny a snažili se z mnoha hledisek chápat, co nám sny vlastně sdělují. Sny se zabývali mnozí učenci i umělci, všem jsem vděčná za jejich poznatky a zkušenosti, které uchovali (například Jacku Kerouacovi za jeho Knihu snů, Vladimíru Sadkovi za Doteky duše, Jacku Londonovi za Tuláka po hvězdách). Děkuji také svým nejbližším, že mě v psaní knihy podpořili, děkuji svým rodičům, mým úžasným a milovaným dětem a dalším lidem – za jejich sny. Mnohé z nich, včetně těch mých vlastních, provázejí tuto knihu. Jména osob u příkladů snů byla, až na některé, pro zachování anonymity změněna.

Když bylo mému synovi osm let, zdál se mu zajímavý sen. Dočtete se o něm v kapitole o dětských snech. Když jsem ho požádala, abych si tento jeho sen mohla zapsat, souhlasil a pak řekl:

„Maminko, až bude konec světa, každý člověk by si měl najít všechny své zapsané sny. Měl by si je pamatovat, vzpomenout si na ně a pomocí nich zachrání Zemi. Já pomocí všech svých snů zachráním tři sta kilometrů planety a všichni lidi na celém světě by to měli udělat taky. Díky těm snům se může planeta zachránit.“

Proč se některým lidem nezdají sny

„Každý, koho zajímají jeho sny, by měl postupovat tak, že je uloví včas, dříve než se navždy ztratí.“

(Úvod ke Knize snů Jacka Kerouaca)

Proč se některým lidem nezdají sny? Tuto otázku považuji za velmi důležitou, proto by měla být zodpovězena hned na začátku. Vlastně si nejsem jistá, zda na ni kdy kdo dostal spolehlivou odpověď. Setkala jsem se s tím, že jakmile se někde nadneslo téma snů, jako první se hlásili ti, kterým se nic nezdá. Tohle byla vlastně úplně první položená otázka nebo konstatování. „Ale mně se nic nezdá…“ Nedávno se mě kamarádka ve vlaku zeptala:

„Jak to, že se mi nic nezdá?“

„Protože žiješ rychle,“ odpověděla jsem jí. Obě jsme se tomu upřímně zasmály.

Jsou lidé, kteří se domnívají, že prosní celou noc. Pak jsou ale také ti, kteří mají pocit, že se jim žádné sny nezdají, a všem tvrdí, že (naštěstí) o svých snech vůbec nic neví. Pravdou je, že si spíše své sny nedokážou (anebo nechtějí) zapamatovat a vybavit. Existuje několik důvodů, proč se lidem nezdají sny anebo proč alespoň mají ten pocit, že tomu tak je.

V prvé řadě jde o to, že tito lidé o své sny vlastně ani vůbec nestojí. Možná si říkáte: Proč by někdo nechtěl sny? Sny jsou přece nádherné. Pomáhají nám odpoutat se od reality, odpočinout si od tíhy každodenního života. Umožňují nám prožít to, co bychom v realitě jinak nezažili. Zpřístupňují nám dosud nepoznané světy, kdesi daleko za hranicemi reality. Právě o to tu ale jde. I ten nejpraktičtější, nejracionálnější a nejpřízemnější člověk má své sny. Možná že v noci sní o to více, o co méně si dovoluje v realitě být spontánní, emotivní, radostný. O co méně si dovolí nemít nade vším tak přísnou kontrolu. Totéž však platí naopak. Čím více žijeme naplno v realitě a čím více žijeme rychle, tím méně v noci sníme a tím méně máme na své sny čas.

Důvodem, proč se některým lidem nezdají sny, může být ale i to, že tito lidé své sny automaticky vytěsňují a po probuzení si je nepamatují, protože si své sny nepřejí, nechtějí jim věnovat pozornost. Nejčastěji to bývá z toho důvodu, že je jejich sny děsí. Známý psychoanalytik Sigmund Freud (1856–1939) se domníval, že právě ve snech si lidé dovolí prožít všechno, nad čím ve skutečnosti mají přísnou vědomou kontrolu. To znamená, že veškeré vytěsněné pudové obsahy sexuálního rázu, závist, incest, perverze a další lahůdky, které se nám příčí a které bychom si vědomě nikdy nepřiznali či je v realitě nikdy nechtěli prožít, se nám mohou objevit ve snech. Stejně tak ale i noční můry, spánková paralýza, setkání s duchy, projekce traumatu a podobně jsou pro mnohé lidi něčím, co v nich vyvolává strach.

Strach jako velmi silná emoce pak někdy lidem ani nedovoluje usnout. Pak může dojít k tomu, že své sny vytěsníme a rozhodneme se žít pouze život v realitě. Umění popřít či zablokovat si své sny není snadné. Jsou ale lidé, kteří to dokážou. Říká se, že čím více prožíváte svůj život naplno a žijete v přítomnosti, v realitě, tím méně toho prožijete ve snech. A platí to samozřejmě naopak, do snů často utíkají lidé, pro které se svět stává zlým místem plným beznaděje; jejich životy jsou neutěšené a oni hledají krásný a naplněný život právě ve svých snech.

Za poslední rok pandemie koronaviru je skutečně u mnoha lidí pozorovatelný nárůst různých snů, a nejsou to jen kompenzační sny, kterými si vynahrazujeme neutěšenou realitu, jsou to i úzkostné a prognostické neboli věštecké a varovné sny. Jakmile totiž omezíme svůj život v realitě, dáváme prostor snům, bez kterých bychom nemohli existovat. To ony utvářejí naše životy a běh dějin.

Není však pravidlem, že lidé, kteří mají hodně živých a barevných snů, neumí žít naplno. Je pravda, že se říká, kde bývá na jedné straně přidáno, bývá na druhé ubráno. Ale jsou také lidé, kteří stejně tak jako naplno sní, tak i žijí. Nejen jak žijeme, ale i to, kým jsme, odpovídá tomu, jak v noci sníme a jaké jsou naše sny. Způsob a obsah našeho snění vždy koresponduje s naším životem.

Čím více svým snům věnujeme pozornost, tím více si je uvědomujeme a pamatujeme. Pokud si ve své hlavě nastavíme, že sny nemáme a nechceme o nich nic vědět, pokud si tuto cestu zatarasíme a zablokujeme, přesně tak to i bude. Tyto obranné mechanismy ve snech, neboli snová cenzura, které umožňují vytěsnit všechno nežádoucí a nepotřebné, fungují naprosto spolehlivě.

Mirek měl děsivé sny jako následek experimentování s drogami. Když se jich zbavil, nechtěl o svých snech nic vědět.

„V období svého dospívání jsem měl velmi nepříjemné sny, které se mi často opakovaly. Byly to vyloženě hororové vize, ztrácel jsem kontakt s realitou a vlastně jsem nevěděl, kdy spím a kdy jsem vzhůru. Až po letech jsem zjistil, že moje stavy mohly být nerozpoznaná schizofrenní epizoda jako následek experimentování s drogami. Jakmile jsem se z toho dostal a přestal s drogami, sny ustaly. Vytvořil jsem si blok a začal jsem vědomě popírat všechno to, co se mi zdálo, jenom abych si to nemusel pamatovat a trápit se tím. Nechtěl jsem to vědět a přestal jsem tomu věnovat pozornost. Věděl jsem, že tam je pro mě nebezpečný svět, který respektuji, ale nepotřebuji se jím zabývat a začleňovat jej do svého života. Své sny jsem vytěsnil a každé ráno se probouzím do pro mne jediného existujícího světa,“ vypráví dvaatřicetiletý Mirek svou zkušenost.

„Svět snů mě v zásadě nezajímá. Jsem praktický a racionální člověk. Pro mě je důležité to, co vnímám svými smysly v realitě. Přesvědčil jsem se o tom, jak vše na světě funguje, a nepopírám ani nejvyšší autoritu, kterou je pro mě Bůh. Ale nějaké výklady snů a řešení toho, proč se mi něco zdálo, to mě fakt nezajímá,“ dodává.

„Život je tady a teď, myslím, že sny se zbytečně přeceňují. Je pravda, že sny určitě nějakým způsobem odrážejí to, na co člověk myslí a co má třeba sám v sobě nevyřešené, ale právě proto je dobré to jednou provždy vyřešit a udělat si v sobě pořádek.“

Nebudeme hodnotit, zda Mirek jen něco vytěsnil a utekl před tím, jen aby s tím nemusel být konfrontován. Možná je to úplně jinak a Mirek si silou své vůle naprogramoval svůj život tak, jak mu to vyhovuje, a skutečně jej již jeho sny netrápí, protože jim vlastně nevěnuje žádnou pozornost. Existuje spoustu cest, jak se zbavit zlých snů a jak si je do svého života znovu nepřivolávat. Jednou z těchto cest je právě snaha živit jen to, co chceme naživu udržet. To, čemu nevěnujeme pozornost, přestane fungovat. Zakrní to. Třeba jako svaly, když se nehýbeme, jako mozkové buňky, když si nebudeme procvičovat mozek. V každém z nás žijí dva vlci, ten dobrý a ten zlý, tvrdili staří indiáni. A jen ten vlk, kterého krmíme, zůstává naživu. A tohle vlastně ve svém životě můžeme vztáhnout na cokoliv.

Pokračovatelka významného psychoanalytika C. G. Junga (1875–1961) Verena Kastová ve své knize Sny: Práce se sny v psychoterapeutické praxi (2013) píše, že „schopnost vybavovat si sny souvisí samozřejmě i s tím, jestli jsme schopni akceptovat, co nám nevědomí nabízí, nebo to raději vytěsňujeme (…). Obranné mechanismy můžeme chápat i tak, že díky nim máme tlustší kůži, takže se nám pod ni hned tak něco nedostane.“

Jsou i lidé, kteří si své sny přejí, přesto se jim ale stává, že si je špatně pamatují, nedokážou si je tak dobře vybavit, probouzejí se s pocitem, že se jim nic nezdálo, a opět rychle vystartují z postele vstříc novému dni. Na vině tomu, proč se těmto lidem nezdají sny, může být každodenní velký stres, nevhodná životospráva, a hlavně i spánkový deficit nebo narušení přirozeného spánkového rytmu. Pokud spíte málo, usínáte ve stresu, vstáváte brzy ráno na zazvonění budíku či máte-li hlavu plnou myšlenek a starostí, na sny tam již nezbude místo. Tento příliš rychlý život neumožňuje v noci snít. Vy vlastně ani spát a odpočívat uvolněně nechcete a nemůžete, protože jste v neustálém stresu, co jste ještě nestihli a co musíte následující den vykonat, na spánek a odpočinek se ani netěšíte. Neumíte vypnout.

Andrea začala fungovat jako stroj. Ráno vstávala na budík, v noci usínala vyčerpáním, jako když ji do vody hodí.

Příkladem vystresovaného a rychle žijícího člověka, který nemá čas na své sny, je velmi energická třicetiletá podnikatelka Andrea. „Ráno vstanu na budík v pět hodin a začne mi celodenní kolotoč. Nemám čas na své sny myslet, ani nevěnuji pozornost tomu, abych si je vybavila. A pokud si přece jen něco po probuzení matně pamatuji, do deseti minut to zapomínám. Moje hlava je plná toho, co všechno musím stihnout zařídit a na co nesmím zapomenout. Mám dvě děti a naplno šlapající firmu, denně najezdím desítky kilometrů, musím pracovat i v noci a připravovat si podklady a objednávky, usínám, jako když mě do vody hodí, a o svých snech nevím vůbec nic.“

Nebylo tomu tak ale vždy. Andrea zatím vše zvládá a má dostatek energie, i když si někdy připouští únavu a stres. V zásadě jí nevadí, že si sny nepamatuje, a nemá zrovna potřebu zakládat si snový deníček, ale přiznala, že se těší, až se pořádně vyspí, odpočine si a až se jí budou zdát hezké sny. Věří tomu, že sny mají svůj význam a že nám něco zásadního sdělují na úrovních, které v běžném životě za plného vědomí nedokážeme vnímat.

Co je to bezesný spánek

Bezesný spánek je slovní spojení, které má vlastně doslovný význam. Je to zkrátka spánek beze snů. Setkat se s ním můžeme přesně v těch životních situacích, kdy jsme opravdu hodně unavení a vyčerpaní a kdy si potřebujeme odpočinout. Ne nadarmo se tvrdí, že když sníme, prožíváme jinou realitu v jiné dimenzi, což nás poněkud vyčerpává. Lucidní snílci a astrální cestovatelé mohou dosvědčit, že celou noc zažívají neskutečná dobrodružství, která je stojí velkou spoustu energie, a ráno se probouzejí s pocitem, jako by celou noc skládali vagón uhlí anebo jako by vlastně vůbec nespali.

Náš organismus sám dobře ví, co si kdy může dovolit. Bezesný spánek se dostavuje tehdy, kdy už pro sny zkrátka není žádné místo a ani krapet energie navíc. Přesně v těchto náročných životních obdobích mohou lidé zaznamenat, že si méně pamatují své sny a mají pocit, že se jim ani nic nezdá. Abychom si své sny dokázali lépe zapamatovat, důležité je také upravit si spánkový režim a nechat si dostatek prostoru na přirozené prostřídání spánkových fází REM a NREM. Jaký je vlastně mezi nimi rozdíl a co je pro tyto spánkové fáze typické? Nebudeme zacházet do silně vědeckých podrobností, pokusím se to vysvětlit tak, aby tomu rozuměl každý. Tohle je totiž pro naše snění naprosto zásadní.

REM spánek nám umožňuje snít

REM spánek (Rapid Eye Movement = spánek s rychlými očními pohyby) je přesně ta spánková fáze, která nám umožňuje snít. Právě v této fázi spánku se lidem zdá nejvíce snů, které si po probuzení mohou poměrně snadno vybavit. Sny v REM spánkové fázi bývají více živé, emotivní a pro nás důležité. Tyto sny rozhodně stojí za výklad a za vynaložení snahy jim lépe porozumět, i když působí zdánlivě nelogicky. Ale hledat logiku ve snech bychom určitě neměli. Během REM spánkové fáze dochází k přirozenému zvýšení mozkové aktivity a ke ztrátě napětí svalů ovládaných vůlí. Proto v této spánkové fázi lidé mohou astrálně cestovat a lucidně snít, aniž by opustili postel. Zní to vtipně, ale ačkoliv na svých snových výletech máte pocit, že jste plně pohybliví, ve skutečnosti nehnutě spíte v té poloze, v jaké jste usnuli, protože jste kompletně ochrnutí. Svobodu mají pouze svaly očí (proto se objevují rychlé oční pohyby), dále pochopitelně srdeční sval a hladké svalstvo.

Také se obecně ví, že právě REM fáze spánku převládá u novorozenců a potom postupně klesá. Zatímco novorozenec spí v REM fázi z 80 % celkové doby spánku, u dospělého zdravého člověka představuje REM fáze asi přibližnou čtvrtinu z celkové doby spánku, tedy 25 %. To vše je samozřejmě také dáno délkou spánku. Vzhledem k tomu, že novorozenec prospí více než šestnáct hodin, je to zcela přirozené. Dospělý člověk kolikrát nemá ani čas se pořádně vyspat a čím méně spí, tím méně i sní (v REM spánkové fázi).

NREM spánek nám umožňuje si odpočinout

NREM spánek (non Rapid Eye Movement = spánek bez rychlých očních pohybů) je spánková fáze, kdy dochází k hluboké regeneraci organismu. Tvoří většinové procento celkové doby spánku. Mozková činnost je utlumená, metabolismus a veškeré vegetativní funkce také. Ovšem jinak je tomu v případě svalů – ty zůstávají v pohotovosti. Snění v této spánkové fázi však obvykle za moc nestojí, protože člověk spí, jak se říká, jako by jej do vody hodil, a jde spíše o takzvaný bezesný spánek, který byl popsán výše. Protože je však pro NREM spánek typický pohyb, i když tvrdě spíme, může se objevit náměsíčnost nebo také noční děsy, které bývají častější u dětí.

Pro náměsíčnost i noční děsy je charakteristický pohyb. Buďto vstaneme z postele a strašíme po domě, aniž bychom o tom věděli, protože tvrdě spíme, anebo sebou v posteli házíme, bojujeme s neviditelným nepřítelem, případně také mluvíme ze spaní. K tomu všemu potřebujeme mít aktivní svaly, jinak by to ani nebylo možné. Noční děsy je třeba odlišit od nočních můr. Zatímco noční děsy jsou zmatené děsivé vjemy, které si po probuzení naštěstí většinou nepamatujeme, noční můry se vyskytují až v REM spánkové fázi. Noční děsy se také velmi často objevují u malých dětí. Trvají krátce, dítě může křičet, kopat, v náměsíčné fázi běžet do postele rodičů, po probuzení si ale obvykle nic nepamatuje.

Z NREM spánku totiž není snadné člověka probudit, stejně jako není snadné probudit náměsíčného člověka. Tento typ spánku je velmi hluboký, člověk se probouzí zmatený, obvykle pak znovu hned usne. NREM spánek tvoří většinu noci a slouží především k tomu, abychom si odpočinuli. Pojďme si tedy shrnout možné příčiny toho, proč se lidem nezdají sny:

• člověk spí jen krátkou dobu, trpí nespavostí a různými poruchami spánku, je ve stresu;

• člověk žije rychle, je velmi energický, stačí mu málo spánku, věnuje pozornost životu, nikoliv spánku a snění;

• člověk je fyzicky nemocný, duševně nemocný, užívá psychofarmaka či jiné léky, může být pod vlivem návykových látek, alkoholu a podobně;

• člověk trpí depresemi, úzkostí a strachem, což souvisí s duševními problémy a nemocemi a s poruchami spánku, případně s užíváním psychofarmak (například užívání antidepresiv zhoršuje schopnost vybavovat si sny);

• člověk, který se probudí v NREM fázi spánku (pravděpodobně hlasitým zvukem budíku či jinou osobou).

Verena Kastová ve své knize Sny: Práce se sny v psychoterapeutické praxi uvádí také fakta získaná dle různých studií, a sice že „… lidé s depresemi vypravují výrazně méně snů než lidé zdraví, a to i při probouzení ve spánkové laboratoři…“ a také že „… vybavování snů mění psychofarmaka. L-DOPA a látky zabraňující stoupání hladiny serotoninu vzpomínání na sny zlepšují, zatímco tricyklická antidepresiva je zhoršují…“

Kdybychom se vrátili k otázce: „Proč se lidem nezdají sny?“, nabízí se nyní jasná odpověď. V souvislosti s tím, co bylo uvedeno výše, kdo rychle žije, ten rychle i spí, a lidé, kteří spí velmi málo, se vesměs pohybují v NREM spánkové fázi, aby si jejich tělo odpočinulo. Proto spí tvrdě a vůbec si své sny nepamatují, nedokážou si je vybavit. Ty skutečně zajímavé a živé sny se lidem totiž zdají až v REM fázi spánku a po probuzení z REM spánkové fáze si také mnohem lépe dokážeme vybavit, co se nám zdálo.

Nejvíce snů si lidé pamatují před probuzením. Je to naprosto logické, navíc právě v této době je již tělo odpočaté. Záleží také na tom, jakým způsobem se probouzíme.

Zásadní tedy je, abychom spali tak dlouho (a chodili brzy spát), aby se u nás vystřídaly všechny potřebné spánkové fáze a aby si naše tělo odpočinulo.

Jaké sny se nám zdají v období koronaviru

„Sakra život je pustej, jak může jeden žít natož pracovat---prospává a prosnívá se na druhou stranu---a zrovna tam vás to dostává desetkrát víc, než bůh sám ví---a jak, hele, jak jsem se zarazil---jak může někdo lhát a říkat blbosti, když má na jazyku zlato.“

(Jack Kerouac – Kniha snů)

V těžkých dobách se lidé čím dál tím více obracejí do svého nitra a ke svým snům. Když se stává život v realitě peklem, hledáme útěchu v rodině, opíráme se o své kořeny, o to více potřebujeme berličky k tomu, abychom dokázali této realitě čelit. Rádi se obracíme k duchovnu, ke své náboženské víře anebo ke svým snům, touhám a přáním. Když nemůžeme ve skutečnosti prožít to, po čem toužíme, a naplnit své touhy a sny, nezbývá nám než zcela přirozeně prožívat jisté kompenzace ve spánku. Vězeň v kobce bude pravděpodobně snít o svobodě, osamělý člověk o lásce, umělec o svém úspěchu a možnosti tvořit velká díla, kterými osloví a potěší druhé, neplodná žena o těhotenství a narození dítěte. Jakmile je nám něco vzato, něco nám chybí a necítíme se šťastní, v krásných snech si můžeme vynahrazovat neutěšenou realitu. Těmto snům říkáme kompenzační.

Kompenzační sny ale nejsou ty jediné, které můžeme v těžkém životním období očekávat. Mnohem častěji se objevují sny, které odrážejí všudypřítomný strach a fyzické i psychické vyčerpání. Spoustě lidí se v době tvrdých omezení a strachu z nákazy nemocí covid-19 začaly zdát nepříjemné a úzkostné sny. Lidé začali ve snech souhrnně a synchronně ztrácet zuby a vlasy, topily se jim děti, přicházeli o své blízké, ocitli se v nemocnici nebo často komunikovali se svými zemřelými příbuznými. Sny o zemřelých narostly tedy pořádně. Prvotní reakcí člověka na tyto sny bývá obvykle něco jako: „…už si pro mě jdou!“ Ale tyto sny mají spoustu významů.

Dalším typem úzkostných a nepříjemných snů v koronavirové době jsou sny, které odrážejí naše existenční starosti a strach, že přijdeme o živobytí a nepostaráme se o svou rodinu. Mnozí lidé ztratili zaměstnání nebo nemohou vykonávat tu práci, na kterou byli zvyklí, kterou měli rádi a díky níž živili své rodiny. Dále jsou to také sny odrážející partnerské a vztahové problémy, „ponorková nemoc“, zvyšující se konflikty na pracovišti, narůstající vnitřní konflikty a nespokojenost, neuspokojenost našich základních potřeb. Mnozí lidé jsou velmi osamělí, kompenzují si neuspokojené citové i jiné potřeby jídlem, přibývají na váze, ztrácejí životní motivaci, špatně snášejí nařízená omezení, trpí úzkostmi. To všechno se pak odráží i v jejich snech.

Podle psychologa A. H. Maslowa, který v roce 1943 vytvořil tzv. Maslowovu pyramidu potřeb, mají lidé pět základních potřeb, od nejnižších po ty nejvyšší, které jsou v našich životech nesmírně důležité. Základnu tvoří biologické potřeby, mezi něž patří například jídlo, voda, vylučování, dýchání, sex a spánek. Nad fyziologickými potřebami stojí potřeba jistoty a bezpečí, kam spadá třeba jistota zaměstnání, potřeba být zdravý nebo být chráněn před nákazou, před agresivitou a útokem zvenčí, ať už ze strany druhé osoby, organizované zločinecké skupiny, životního partnera nebo třeba malého, avšak mocného viru.

Dále jsou to potřeby emocionální a sociální, tedy potřeba přátelství, lásky, sounáležitosti, potřeba mít rodinu, potřeba být milován a přijímán, potřeba někam patřit. Následuje potřeba respektu a uznání a nakonec potřeba seberealizace, která je rovněž velice důležitá. Všechny tyto potřeby, tedy respektive jejich naplnění, ovlivňuje i současná celospolečenská situace, proto je nyní spoustu lidí nespokojených a frustrovaných, což se opět všechno promítá do našich snů. Nejčastěji se tedy objevují sny úzkostné, apokalyptické sny a noční můry, které vypovídají o strachu, ať už o opodstatněném a konkrétním, anebo o strachu iracionálním. Dále jsou to sny odrážející zdravotní stav konkrétního člověka a také ty sny, jež předpovídají nemoc. Jsou to ale i kompenzační sny a věštecké či varující sny, také sny transformační, astrální a lucidní.

Abychom lépe pochopili různé typy snů, které se nám mohou zdát, je třeba si je přiblížit. Autoři knih o snech, kteří se touto problematikou zabývají, si rozdělují sny různě. Já rozděluji sny takto:

• denní zbytky (nesouvislý a zmatený guláš útržků z předchozího dne, toto pojmenování pochází přímo od Freuda);

• kompenzační sny (sny, kterými si vynahrazujeme neutěšenou současnost);

• úzkostné sny a noční můry (sny, které nám nahánějí hrůzu a necítíme se v nich dobře, po probuzení cítíme úzkost);

• sny o zemřelých (mohou mít různý význam, často jsou předmětem různých spekulací, ale i obav a strachu ze smrti);

• sny předpovídající nemoci (typické snové symboly a další projevy našeho organismu, který ví dříve než naše vědomé Já, že jsme již nemocní);

• archetypální a pohádkové sny (transformační, motivační, pomocné sny v období, kdy potřebujeme radu či pomoc shůry);

• věštecké sny (skutečné věštecké sny má jen málo z nás a předpovídají poměrně přesně budoucí události);

• lucidní sny (vědomé sny, ve kterých si uvědomujeme, že spíme a můžeme si sami do jisté míry vytvářet svůj snový svět).

„V životních krizích vyvolaných zásadními změnami a v silně konfliktních situacích si na sny vzpomínáme snadněji a lépe jim i rozumíme. V takových situacích lidé většinou mají propustné hranice, očekávají sny a přejí si od nich pomoc. Sny se pak také vztahují k aktuální tíživé situaci a jsou s ní spojené. Zdá se tedy, že jsou srozumitelnější než v situacích, kdy nám život nabízí mnoho různých emocionálně významných témat, jichž se sen může týkat. Sny v krizových situacích mohou být lépe srozumitelné též proto, že působí méně obranných mechanismů.“ píše Verena Kastová v knize Sny: Práce se sny v psychoterapeutické praxi.

V zásadě se dá tedy říct, že v době pandemie koronaviru se lidem zdají různé typy snů. Viditelné je však to, že je těch snů poněkud více, lidé si je snadněji a častěji vybavují, věnují jim více pozornosti, možná mají i více času spát.

Pokud lidé ve snech v těžkých dobách hledají útěchu, není to poprvé ani naposled. Totéž dělali naši předkové a budou to dělat i naše děti. Budiž nám sny dalším z možných světů, ve kterých můžeme šťastně a spokojeně žít.

Ukázky koronavirových snů:

„Zdálo se mi, že jsem bydlela se svým mužem na ubytovně. Pohádali jsme se, já jsem pak odešla. Když jsem se vrátila, muž ležel na posteli celý bílý, zpocený, hlavu měl obvázanou. Na chodbě stáli záchranáři a dělali lidem testy na koronavirus, tak jsem je zavolala do bytu. Když jsem se otočila, spatřila jsem na židli sedět mou zemřelou maminku, která se na mě šklebila. Asi mi už z těch zpráv na internetu o koronaviru hrabe…“ (Lenka, 34 let)

„Byla jsem na Titaniku a mluvilo se tam o tom, že někdo na lodi má lék na koronavirus. Celá plavba probíhala poklidně. Až najednou, i když nevím proč, vznikla fáma, že ten lék mám já! Ale já jsem o ničem nevěděla. Musela jsem před někým utíkat a ukrývala jsem se v různých částech lodi, až najednou přišel ledovec a já jsem se ocitla na Alšově náměstí v Ostravě, odkud pocházím. Vlna, která jela za mnou, se však náhle za mými zády zastavila. Oddychla jsem si, ale pro změnu se začala směrem od Domu kultury valit další voda. Nebylo úniku… Nakonec i ta voda se přede mnou zastavila a všichni lidé, kteří kolem té vody běželi ke mně, taky. Po mé pravé i levé ruce bylo úplné sucho a já, i všichni ti, co tam se mnou byli, jsme přežili.“ (Jana, 38 let)

„Dnes se mi zdálo, že vidím na stole v láhvi čistou vodu. Mám přítele na JIPce, je v ohrožení života. Je to dobré znamení?“ (Veronika, 44 let)

„Po dlouhé době se mi zdál zvláštní sen, až jsem z něj měla po probuzení strach.

Zdálo se mi, že je konec světa a že ten konec světa přijde v podobě velké vichřice. Ve snu byla spousta dětí a i moje dítě. Úplně jsem cítila silný strach a bezmoc…“ (Jana, 28 let)

„Jsem ve městě na střeše knihovny, kde žije několik rodin tak, aby o nich nikdo nevěděl. Lidé jsou něco jako nežádoucí a všechno hlídá policie, žijeme a pohybujeme se po městě v ilegalitě. Jsem tam s nejlepší kamarádkou, která mi ukazuje různé cestičky a zajímavá místa. Přijde za mnou nějaká žena a říká mi, že musíme najít tajné a ztracené dveře se skarabeem. Už stojíme před nimi, jsou to kamenné dveře v kamenné zdi a v jejich štítu je veliký skarabeus. Vcházíme do nich na nějaké prostranství, nějaký dvůr obklopený domy, pod oknem domu leží kostra dívky, která kdysi z toho okna vypadla, a vzadu ve dvoře leží vánoční strom, veliký jako dům, ozdoby na něm mají tvar lidských hlav. Vcházím do jednoho z domů a hned se vracím zpět, ale jsem tam najednou v jiném čase, dvůr je prázdný a uklizený, pak se probouzím.“ (Rozálka, 34 let)

„Zdálo se mi, že jsem dostala covid, a po nějaké době na plicní ventilaci nakonec umřela. Sen začal tím, že jsem ležela v posteli. Viděla jsem celý pokoj, věděla jsem, že jsem v něm, že jsem nemocná, a potom jsem zavřela oči a viděla už jen tmu. Hned poté jsem se seshora viděla v rakvi. Měla jsem na sobě černé šaty, které jsem měla na křtu syna, a v náručí jsem držela panenku s přesnou podobou našeho syna, také v černé barvě. Potom se můj horizont rozšířil a viděla jsem svou truchlící rodinu na pohřbu. Všichni plakali kromě mého manžela, k němu se tiskla dcerka. Byla jsem hodně vyděšená, protože jsem nikde neviděla naše miminko, a v tom jsem si uvědomila, že nedržím panenku, ale našeho syna. Vím, že jsem v tomto snu plakala, uvědomila jsem si v něm, že už nikdy neuvidím děti vyrůstat, už nikdy nebudu se svými milovanými, a s tím pocitem jsem se probudila. Pokud má sen nějaký hlubší význam, budu ráda za výklad. Děkuji a přeji krásný večer.“ (Bára, 33 let)

„Dobrý večer, co prosím znamená, když se mi zdá o smrti partnera? Teď v noci nad tím přemýšlím a nespím. Děkuji za případné odpovědi. Děj je zvláštní. Zdál se mi sen, že jsme s partnerem stáli na zastávce a u ní zastavil kamion s velkými kbelíky s pískem, jeden se převrhl a zasypal nejdříve mě a pak partnera. Najednou jsme byli jakoby na té zastávce v akváriu plné čisté vody, přijela záchranka a nejdříve vytahovali písek z plic mně a pak partnerovi. Partnerovi už nedokázali pomoct kvůli písku a vodě na plicích, tak umřel. Já jsem v tom snu brečela, protože jsem si uvědomila, že to byl ten pravý partner, plakala jsem, že jsme měli před svatbou (kterou si budoucna plánujeme), a dívala jsem se na naše fotky v mobilu.“ (Martina, 27 let)

„Zdál se mi divný sen. Zdálo se mi, že kamarád chtěl po mně sex. Pak jsem se objevila u nás na náměstí ve městě, kde žiju, a byl sníh. Všude byly stánky s vánoční tematikou, prostě se to slavilo tak jako vždycky a jak se letos nemohlo slavit kvůli koronaviru. V tom snu se objevily všechny postavičky v maskách, byl tam klaun, vánoční skřeti, grinč a my jsme se báli toho, co jsme viděli…“ (Simona, 23 let)

Věštecký sen o začátku koronavirové krize

Já sama jsem měla ještě před začátkem prvních tvrdých opatření v únoru roku 2020 vizi, kterou bych nejraději vymazala z paměti, o což jsem se v první chvíli snažila. Pochopitelně ve mně tento sen vzbudil strach, obzvláště poté, co se jeho první část do puntíku vyplnila.

Viděla jsem ve snu sama sebe s bolavým zubem, který musel ven a byl mi u zubaře vytržen. Pak se objevil můj kamarád, se kterým jsem se v této době stýkala. Nakonec byl děj snu přerušen podivnou vizí všeobjímající, všudypřítomné, husté a hluboké temnoty, která byla všude kolem. Ta tma byla tak děsivá a černočerná, že nebylo možné vyjít z domu ven. Ten dům byl ve snu fiktivní, ve skutečnosti neexistuje a můj domov vypadá jinak. Jediné bezpečné místo bylo uvnitř domu, bylo potřeba zůstat doma. Cítila jsem strach z toho, že kamkoliv se venku vydám, všude hrozí nebezpečí. Nebylo vidět ani na krok, něco, jako kdyby byl člověk slepý, bez ochrany, bez pomoci, vystaven tvrdé realitě a přirozené krutosti života.

Protože věštecké sny dobře znám a vím, jakou symbolikou ke mně mé sny promlouvají, bylo mi jasné, že se něco vážného přihodí. Nevěděla jsem však zatím co. S dotyčným kamarádem jsem strávila ples, pak následovala návštěva zubaře a reálná ztráta zubu, který mě už delší dobu předtím, než se mi sen zdál, pobolíval. Sen mi ukázal, že zub půjde ven, což jsem však tehdy ještě nevěděla. Doufala jsem, že se to vyřeší nějak jinak. V době po vytržení zubu jsem si prošla zánětem a horečkou a vzápětí už krátce na to vyhlásila Česká republika poprvé nouzový stav a objevila se první tvrdá opatření. Pro upřesnění, sen se mi zdál 18. února 2020, zub mi byl vytržen 3. března a 12. března byl v České republice poprvé vyhlášen nouzový stav poté, co se od začátku března virus dostal i k nám.

Vzhledem k tomu všemu, co následovalo, jsem brzy pochopila, že tma venku a bezpečí uvnitř domu znamenají celosvětový strach z nákazy a nebezpečí v podobě malého viru, které číhalo všude kolem, kamkoliv bychom se vypravili. Proto jsme museli zůstat v bezpečí doma, respektive nás doma zavřeli. Tato tma a „slepota“ se rozšířila všude kolem a trvá dodnes.

Co všechno ovlivňuje naše sny

„Ve spánku se probouzíme do jiné formy existence. Sníme. Vynalézáme příběhy, které se nikdy nestaly, a někdy i takové, pro které v realitě není žádná paralela. Někdy jsme hrdinou, jindy ničemou; někdy vidíme nejkrásnější věci a jsme šťastni; někdy jsme krajně vystrašeni. Ale ať hrajeme ve snu jakoukoliv roli, jsme my autorem, je to náš sen, vynalezli jsme děj.“

(Erich Fromm – Mýtus, sen a rituál)

Když už jsme u tématu snění v těžkých časech, určitě bychom neměli zapomenout na další globální vlivy, události na druhém konci světa, přírodní katastrofy či vliv pohybu Měsíce, dalších planet a jak na nás působí třeba takový úplněk. Nejsilněji tyto vlivy vnímají hypersenzitivní neboli vysoce citliví lidé. Právě oni nejvíce podléhají všelijakým vnějším vlivům, což velmi ovlivňuje i jejich sny. Snadno se též dokážou napojit na kolektivní nevědomí, jsou velmi sugestibilní, mají silně vyvinutou empatii a sociální cítění. Hypersenzitivní člověk také postrádá přirozené ochranné bariéry a má propustnější hranice, proto se ho velmi dotýkají emoce druhých lidí. Někdy nedokáže správně rozlišit, zda to, co silně prožívá a cítí, jsou jeho vlastní pocity, anebo již emoce druhých lidí. Není ničím neobvyklým, že se tito lidé dokážou snadno naladit na různé nálady okolního prostředí, vnímají genius loci (atmosféru daného místa), mají schopnost výrazného snění, mívají také různé vize, někteří komunikují s duchy, jiní umí hledat vodu či mají jasnovidné schopnosti. Tito snílci bývají mnohdy spisovatelé, básníci, malíři, hudebníci a mají velmi silné estetické cítění a nadprůměrné smyslové vnímání, což se projevuje i ve vnímání umění jako takového. Někdy se u nich rovněž objevuje schopnost sdruženého vnímání, takzvaná synestézie.

Typický vysoce senzitivní snílek bývá většinou introvert s převažujícími schizotypními rysy, s vysoce vyvinutou intuicí, silným smyslovým vnímáním, případně se synestézií, někdy i s rysy autismu, s uměleckými talenty a vysokou kreativitou. Z astrologického hlediska je zde převaha vodního živlu, silné postavení znamení Raka, Ryb a Štíra, ale také Střelce či Vodnáře, z planet bývají dominantní nebo velmi aktivní zejména Neptun či Luna, což lze najít i na dlani v podobě silně vyvinutých pahorků Měsíce a Neptuna anebo též v dalších fyziognomických znacích. I numerologové se mohou na něco zaměřit, často to bývá číslo 2, 11, 22 nebo 7, také pak rovina myšlení, rovina senzitivity, spoustu prázdných rovin v numerologické mřížce či izolovaná čísla.

„Kdo je přístupný vlastním niterným dějům, pro koho je důležitá představivost, ten si sny lépe vybavuje – například nepřizpůsobiví lidé a ti, kdo kladou znepokojivé otázky. Hartmann s kolektivem razil koncepci ‚very thin‘ a ‚very thick‘ hranic, tedy řekněme hranic či mezí propustných a pevných. Člověk se slabými, propustnými hranicemi (jako by měl ‚tenkou kůži‘) je ten, který umí špatně stanovovat hranice navenek i uvnitř. Takoví lidé jsou senzibilní, zranitelní, mají problémy s blízkostí a distancí, trpí konflikty, jsou tvůrčí atd. Právě tito lidé si lépe vybavují sny. Kdo je tedy věcný, racionální a dokáže se dobře vymezovat (má ‚tlustou kůži‘, ten si podle této hypotézy na sny vzpomíná méně,“ vysvětluje Jungova pokračovatelka Verena Kastová v knize Sny: Práce se sny v psychoterapeutické praxi.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Tajemství snů a jak ho rozluštit.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.