Cathy Williamsová

Setkání v Dolomitech

Překlad: Hilda Hansalová

Milá čtenářko,

vždycky mě potěší, když se kromě příběhu s dobrým koncem v knížkách, s nimiž za Vámi každý měsíc přicházím, dozvím i něco nového. Když autorky zabrousí do oblasti lidského konání a jednání, o němž jsem nic nevěděl, a dají si tu práci, aby všechno vysvětlily.

Tentokrát takovou knížkou je příběh Tary Pammiové Software pro lásku, který vychází v edici Sladký život. Hlavní hrdinkou je totiž hackerka, která prolomí bezpečnostní pojistky v programu hlavního hrdiny. Takže autorka si musela leccos načíst o programování, hackování počítačů, bezpečnostních systémech a vůbec spoustě věcí, o kterých bychom nepředpokládali, že mají v romantických příbězích své místo.

A popsala to tak, že jsem všemu (nebo skoro všemu) rozuměl!

V minulosti už jsem se tak poučil o ekologii, burze, restaurování obrazů, výrobě parfémů a spoustě dalších věcí. A dozvědět se něco nového je vždycky fajn, ne?

Už jsem zvědavý, jak bude příběh pokračovat. Na Software pro lásku totiž příští měsíc naváže příběh nazvaný Smlouva s Italem, který je přímým pokračováním. A vše bude ještě o další měsíc později ukončeno třetím dílem série, pojmenovaným Chybička v plánu.

Doufám, že zvědavá jste i Vy, takže se budeme těšit spolu.

S láskou

Váš Harlequin

Název originálu:

The Italian’s Christmas Proposition

První vydání:

Mills & Boon, an imprint of HarperCollinsPublishers, 2019

Překlad:

Hilda Hansalová

Odpovědný redaktor:

Jiří Chodil

© 2019 by Cathy Williams

© For the Czech Republic edition by HarperCollins Polska sp. z o.o., Warszawa 2021

Tato kniha je vydána na základě licence Harlequin Books S.A.

Všechna práva vyhrazena, včetně práva na reprodukci části díla v jakékoliv podobě.

Všechny postavy v této knize jsou fiktivní. Jakákoliv podobnost se skutečnými osobami, žijícími či zesnulými, je čistě náhodná.

Harlequin a Harlequin Sladký život jsou ochranné známky, jejichž vlastníkem je Harlequin Enterprises Limited a které byly použity na základě jeho licence.

HarperCollins Polska je ochranná známka, jejímž vlastníkem je HarperCollins Publishers, LLC. Název ani známku není možno použít bez souhlasu vlastníka.

Ilustrace na obálce byla použita po dohodě s Harlequin Books S.A. Všechna práva vyhrazena.

ISBN 978-83-276-7498-2 (EPUB)

ISBN 978-83-276-7499-9 (MOBI)

ISBN 978-83-276-7500-2 (PDF)

HarperCollins Polska sp. z o.o.

ul. Domaniewska 34A, 02-672 Warszawa

Elektronické formáty: Katarzyna Rek / Woblink, Poland

PRVNÍ KAPITOLA

„Rosie! Posloucháš, co ti říkám?“

Rosie se zájmem pozorovala hemžení lidí dole ve velké hale hotelu. Většinou měli lyže na ramenou a ve tváři výraz radostného očekávání blížících se vánočních svátků. Přinutila se vnímat hlas, v němž kromě rozladění a netrpělivosti mohla zaslechnout i upřímnou náklonnost.

Luxusní pětihvězdičkový lyžařský rezort, usazený jako šperk v srdci italských Dolomit, nabízel všechno, co si člověk mohl za peníze koupit. Pro Rosii představoval druhý domov. Co si pamatovala, jezdila sem s celou svou rodinou před Vánocemi každý rok. Do paměti měla vrytý každý trám, naleštěný dřevěný nábytek, vzorek mramorového obložení, nádherný vnitřní bazén s průzračně modrou vodou a obrovské lustry v hotelové restauraci, ověnčené michelinskými hvězdičkami.

Právě teď seděla u kávy v otevřeném salonku na vyvýšeném místě haly a obdivovala asi desetimetrový vánoční strom umístěný vedle recepce, ozdobený stovkami maličkých růžových a smetanově bílých elektrických svíčiček, a nasávala vůni borového jehličí.

„Ovšem, že tě poslouchám,“ odpověděla s patřičným důrazem. U stolu naproti ní seděla její sestra.

„Ptala ses mě, co zamýšlím dělat, až skončí lyžařská sezona. Nevím, Diss. Teď vedu lyžařský kurz a moc mě to baví. Je to legrace. Poznávám spoustu milých lidí a kromě toho, a na to nezapomínej, dohlížím na chatu našich. Hlídám, aby ji… no… nevykradli… nebo tak něco.“

„Protože se to tady v Cortině lupiči jen hemží?“

„To nemůžeš nikdy vědět.“

„A ty nemůžeš měnit zaměstnání jako na běžícím pásu, Rosie,“ navázala na její řeč Candice. „Brzy ti bude čtyřiadvacet a máma a táta… my všichni – já, Emily, rodiče – se obáváme, že se vůbec nesnažíš udělat něco se svým životem… víš, co tím myslím.“

„Myslíš tím, že mám někde začít pracovat jako účetní? Vzít si hypotéku? Najít si slušného muže, který se o mne bude starat?“ Rosii zrudly rozčilením tváře. Na téma muži byla obzvlášť citlivá. Dobře věděla, že ve skutečnosti přesně tohle rodiče trápí. Báli se, že si nikdy nenajde dobrého muže, jako si ho našly obě její sestry. Báli se, že si vybere nesprávného nebo dokonce špatného muže nebo muže, který ji bude chtít jen využít. Popravdě – v minulosti se to párkrát stalo, a i když každé zklamání překonala, každé bolelo.

Teď zrovna žádný vztah neměla, ale netrápila se tím. Naposledy chodila s klukem, s nímž chtěla cestovat. Vypravili se do Indie. On tam jel především proto, aby nakoupil levné asijské zboží, které pak chtěl se ziskem prodat někde na trhu v Aldershotu, na severu Hampshiru. Docela si to užívali, dokud se nezahleděl do jedné vysoké tmavovlásky. Zbyl jí po něm jen lístek s omluvou.

Všechna ta zklamání měla jedno plus: nehupsla s každým klukem, s nímž chodila, hned do postele.

Jen s jedním. S tím, kterého velmi milovala a který jí zlomil srdce. Bylo jí devatenáct a rozkoukávala se – ještě neměla v životě jasno. Zanechala studia na univerzitě, a když to vypadalo, že je na nejlepší cestě dostat se do hodně velkých potíží, objevil se on. Okouzlilo ji jeho pohrdání konvencemi. Tak moc se lišil od všech snobských mládenců z vyšší společenské třídy, mezi nimiž se pohybovala. Milovala na něm všechno: tetování, náušnici v uchu i to, že jezdil na motorce.

Ale nakonec se ukázalo, že ji nemiloval pro ni samu, ale pro peníze, které měla. Ještě dnes se otřásla, když si uvědomila, že se mohla dopustit svého největšího životního omylu. Od té doby se už nikdy nezamilovala.

„Kdo tady mluví o účetním?“ Candice zavrtěla hlavou a ušklíbla se. Rosie se ušklíbla také, protože manžel sestry Emily, i když byl jinak báječný, měl sklon dávat jim dlouhé nudné přednášky o směnných kurzech a výhodných investicích.

Nutno říct, že už vydělal malé jmění, takže evidentně dobře věděl, o čem mluví.

„Vánoce jsou až za tři týdny…“

„Nastala malá změna. Protože je tu tak nádherně a protože je skvělý sníh, všichni přijedou o něco dříve.“

„Dříve?“

„Vlastně už zítra. Já jsem průzkumná předsunutá hlídka, abych tak řekla. Vím, že jsme spolu chtěly být pár dnů samy, ale znáš rodiče… nemůžou odolat zasněženým svahům a vánoční atmosféře, která tu panuje. A je tu ještě něco,“ rychle končila svoji řeč Candice. „Říkali, že pozvou na prodloužený víkend Ashley-Talbotovy. Bertieho taky. Dělá v Londýně něco do financí a slyšela jsem, že je v tom velmi dobrý. Rodiče si myslí, že by bylo docela fajn, kdybyste se vy dva… no… trochu víc poznali.“

„Ne.“

„Je to jen nápad, Rosie. Nic není napevno domluvené. On měl pro tebe vždycky slabost, jak víš. Mohlo by to být pro tebe podnětné a určitě i příjemné!“

„Absolutně nepřipadá v úvahu, Candice.“

„Máma s tátou si říkali, že by nebylo na škodu, kdyby ses začala scházet s někým méně… nekonvenčním.“

„Když jsi říkala, že jsi něco jako předsunutá hlídka,“ Rosie sestru propalovala pohledem, „ve skutečnosti to znamená, že tě vyslali, abys mě detailně instruovala, jak dát do pořádku dům a připravila mě na to, že budu chodit s Robertem Ashley-Talbotem? Takže – v žádném případě s ním nechci nic mít! On je… on je ten nejnudnější kluk, jakého jsem kdy poznala!“

„To neříkej, Rosie! Možná, že zjistíš, že je docela zajímavé být ve společnosti někoho, kdo má stálé zaměstnání! Já i Emily musíme s rodiči souhlasit! Řekni mi jeden jediný důvod, proč to nechceš aspoň zkusit? Když zjistíš, že Bertieho opravdu nemusíš, tak se nic nestane. Nevím, proč ti tak vadí, vždyť jsi ho celá léta neviděla!“

„Rok a půl přesně. Za tu dobu se nemohl moc změnit.“ Školometský, s vystupujícím ohryzkem, s brýlemi se širokými obroučkami a vrozeným nadáním vést nesmírně nudnou konverzaci – to byl Bertie.

Rosie se podívala dolů do haly hotelu. Na hosty přecházející sem a tam, na rozradostněné děti, na rozzářený vánoční stromek a na měkká kožená křesla. Zrak jí padl i na skupinku lidí, kteří si předávali nějaká lejstra a potřásali si rukama – zřejmě na rozloučenou.

„A taky –,“ jasnýma modrýma očima se znovu zahleděla na sestru „– ještě jsem ti to neřekla, ale… ale… nejsem právě v rozpoložení, kdy bych se chtěla s Bertiem setkat, Diss. Vlastně s nikým.“

V duchu se sestře omlouvala za to, co jí namluví, ale usoudila, že je nejvyšší čas, aby odvrátila hrozící situaci. Nechtěla, aby se z letošních Vánoc stala její noční můra. Nechtěla se družit s Bertiem. Nechtěla čelit rodině, která se sejde v plné síle a s obvyklým, i když laskavým, odhodláním ji bude přemlouvat, aby dělala něco, co dělat nechce.

Naklonila se k sestře a potichu řekla: „Zlomil mi srdce, Diss.“

„O čem to propánakrále mluvíš, Rosie?“

„Tvrdíš, že si nikdy nenajdu pořádného kluka. No, tentokrát jsem si ho našla. Zamilovala jsem se do jednoho z hostů. Do skutečného byznysmena. Solidního a spolehlivého… tak spolehlivého, jako že po noci přijde den. Muže, jakého byste si ty a Emily a máma s tátou pro mě představovali. Ale ukázalo se, že takoví muži nejsou pro holky, jako jsem já. Nakonec je asi začnu nudit. Byl to sice jen krátký románek, ale myslím, že jsem se do něho zakoukala víc, než jsem chtěla.“

„Nějak ti to nemůžu uvěřit,“ řekla Candice a zvedla obočí. „Je zvláštní, že mi to říkáš až teď, a to už spolu sedíme déle než hodinu. To je ale náhoda.“

„Neměla jsem v úmyslu o tom mluvit, ale když jsi řekla, že naši pozvali na víkend Roberta a jeho rodiče, uvědomila jsem si, že to říct musím. Jsem pořád rozchodem trochu otřesená, to je všechno. Vím, že jsem vždycky chodila s problematickými kluky, ale věřila jsem, že tentokrát je to ten pravý. Šla jsem do toho s rozmyslem, ale zklamala jsem se. Takže… potřebuju nějaký čas, aby mě to přebolelo.“

„A kampak zmizel ten tajemný muž?“ Z jejího hlasu se pomalu nedůvěra vytrácela.

„No on vlastně…“

Byli tady jako na zavolanou. Starší manželský pár – Bob a Margaret, příjmení si nepamatovala. Požádali ji o lekci lyžování. Měl to být jen záskok za jejich instruktora, který se omluvil, že mu není dobře. Rosie věděla, že jen vyspává kocovinu. Manželé se rozhodli, že se naučí lyžovat. Bylo jim sice už hodně přes šedesát, ale dojemně věřili, že i starý pes se může naučit novým kouskům. Jejich dcera byla nadšená lyžařka, a snad i proto sem přijeli, aby to také zkusili. Nedávno šli do důchodu. A něco prodávali. Svěřili se jí, že na krátkou návštěvu sem za nimi přijede milý mladý muž – Matteo, aby se spolu dohodli na ceně a obchod uzavřeli. Je to velmi vzrušující, říkali.

Matteo – předpokládala, že to je Matteo, kdo jiný by to byl? – k ní stál zády a podával si ruku se starým pánem. To je přesně kandidát na byznysmena a lamače ženských srdcí. V žádném případě nehodlala trávit Vánoce hledáním důvodů, jak se vyhnout Bertiemu. Zlomené srdce byl dost pádný důvod, který mohl děsivou vyhlídku zažehnat.

„Tamhle je. Matteo. S tím manželským párem. Jsou právě na odchodu. On netuší, že jsem tady a dívám se na něho. Myslí si, že jsem na svahu pod hotelem a učím někoho lyžovat. Jsem si jistá, že na mě už úplně zapomněl.“

Podívala se na sestru. Candice zamračeně sledovala ty tři lidi dole.

„Tak tenhle chlap je ten mizera, který tě zradil?“

Rosie zamumlala něco neurčitého, co mělo znít jako kladná odpověď. Nechtěla se pouštět do detailů. Normálně nelhala a provinile si uvědomovala, že možná svou nevinnou lží očerňuje člověka s bezúhonným charakterem.

Byla trochu nesoustředěná, a to, co se stalo pak, ji nemohlo víc překvapit. Bylo to tak nepodobné chování její sestry – chladné, rozvážné a elegantní sestry. Candice se vždycky ovládala!

Ale teď se prudce vztyčila, dlaněmi bouchla do stolu a pak se rozběhla, proplétala se rychle mezi stoly.

Rosie ji pozorovala s otevřenou pusou a začala se jí zmocňovat panika, protože tušila, že tohle nedopadne dobře…

Musím Candice zastavit dříve, než to zajde příliš daleko. Neztrácela čas přemýšlením. Vyskočila a hnala se za sestrou.

Pro jednou se Matteo nedíval každou chvilku na hodinky, jak to obvykle během obchodních jednání dělal. Když uzavíral nějaký obchod, vždycky v něm narůstal jakýsi neklid a netrpělivost, aby co nejrychleji s obchodním partnerem přešli k dalšímu kroku. Pravda, všechny dokumenty ještě nebyly podepsané, ale to byla jen formalita. Rukoudáním už dohodu stvrdili, a jakmile bude po vánočním běsnění, bude už jen na právnících, aby celou záležitost uzavřeli.

Pro Mattea to byl velký a životně důležitý obchod.

Bob a Margaret Taylorovi, nejneuvěřitelnější ze všech obchodních klientů, které dosud měl, se na něho potěšeně usmívali. Bob mu znovu blahopřál. „Ta půda má velikou cenu.“ Poklepal Matteovi na paži a mrknul na něho. „Zájemců bylo moc, ale vy jste byl jedinej, kterýmu jsme s mou drahou polovičkou věřili.“

„Je mi ctí, že si to myslíte,“ upřímně řekl Matteo.

Přijel do tohoto luxusního a překrásného místa, aby si Boba a jeho manželku Margaret získal. Šlo o obchod, který vyžadoval osobní přístup.

Bujaré vánoční veselí, kterému nemohl uniknout, protože bylo všudypřítomné, mu šlo na nervy a připomínalo, že je nejvyšší čas, aby udělal, co dělal každé Vánoce – unikl mu. Aby utekl do své vily na předměstí Benátek, které byly naštěstí jen několik hodin cesty odtud.

V Londýně pracoval, a proto tam musel větší část života žít, ale překrásná vila ze žlutého kamene byla jeho útočiště a byla jediné místo na světě, kde mu bylo dobře. Každý rok unikal před koledami, Santy Clausy a jejich zvonci a halekáním, před davy lidí u supermarketů a v ulicích, před barevnými stuhami a papíry, vánočními dekoracemi a všelijakými ozdobami, které se každým rokem objevovaly v obchodech o něco dříve.

Dva týdny před tímto obdobím se izoloval ve svém sídle na předměstí Benátek, kde o něho pečovali – vařili mu a uklízeli – dva oddaní zaměstnanci, zatímco on se věnoval své práci. Blahořečený internet, říkal si často. Umožňoval mu vyhnout se chaosu svátků a při tom být informován o chodu všech svých kanceláří po celém světě. Sice bydlel v Londýně, ale byl Ital a útočiště v Itálii potřeboval. Připomínalo mu jeho původ a vše, co s tím souviselo.

„Ještě udělat pár teček nad i a přeškrtnout pár téček a bude to vaše, mladíku. A my budeme moc spokojený a šťastný.“

Pro Mattea byl ten obchod silně citově zabarvený. V tomto smyslu jediný, kterým se kdy zabýval. Dětství a dospívání, do jisté míry tedy to, proč se stal tím, kým byl teď, prožil na kusu země, který už skoro od Taylorů koupil. Jeho součástí byl i dům na půli cesty. Byl to útulek pro děti bez rodiny. Bylo to místo, kde děti žily uprostřed krásné přírody, klidné místo, kde mohly jen být, kde mohly jezdit na koních, krmit domácí zvířata, sbírat v kurníku vajíčka. Zkrátka idylka.

Už to bylo dávno, kdy tam nějakou dobu pobýval. Bob a Margaret tam tehdy ještě nebyli. Přišli až později a on si samozřejmě nechal pro sebe, že byl s tím místem nějak spojený. Podobně si nechával pro sebe všechno, co bylo osobní a soukromé povahy. Ale protože už měl brzy to místo vlastnit… Ano, velmi to prožíval.

S Bobem se domlouval, kdy se sejdou s právníky k závěrečnému podpisu a ani náhodou nebyl připravený na to, co mělo přijít.

Na obrovskou scénu.

Odněkud se na ně vyřítila vysoká blondýna.

Její hlas zněl skřípavě, jako když se jezdí nehty po tabuli. Byla to smršť. Vnímal prudká gesta a ústa, která se otevírala a zavírala. Zaměstnanci hotelu a hosté vytřeštěně sledovali, co se to děje.

Matteo nebyl chvíli mocný slova. Bob a Margaret stáli vedle něho neschopni pohybu.

„Kdo si myslíte, že jste? Jakýsi… Matteo? Jak se opovažujete si s Rosií zahrávat? Lidi, jako jste vy, by měli věšet! Jsem si jistá, že chcete zmizet a nechat ji tady se zlomeným srdcem. Vsadím se, že se ani neohlédnete. Jste bezohledný a naprosto nemorální!“

„To mluvíte na mě?“

„Na koho jiného bych měla mluvit? Jmenujete se Matteo?“

„Ano, ale zdá se, že musí jít o nějaké nedorozumění!“

Matteo, zahnaný do úzkých, se zmateně rozhlížel a zahlédl za vysokou blondýnou menší, plnoštíhlou dívku. Výraz zděšení na její tváři hraničil s panikou. Byla v hlubokých rozpacích. Na několik vteřin byl nadobro popletený. Dívala se přímo na něho. Měla nejmodřejší oči, jaké kdy viděl. Měla bohaté světlé vlasy. Rámovaly srdčitý obličej zaplavený ruměncem. Měla překrásně tvarované rty a pleť jemnou jako hedvábí.

Nebyl schopný slova. Jen zíral. Zaznamenal, že vykřikla jeho jméno. Uvědomil si, že dívka ho drží za paži a vleče ho dál od ostatních.

„Prosím, prosím, prosím…“ Stoupla si na špičky, aby na něho dosáhla a mohla mu zašeptat do ucha: „Mohl byste chviličku dělat, jako že chápete, o co jde? Později vám všechno vysvětlím. Opravdu, opravdu se moc omlouvám, ale teď musíte…“

Musím co? Matteo přemýšlel. Myšlenky mu zmateně vířily hlavou, ale stisk malé ruky mu nebyl nepříjemný. Byla o hodně menší než on. Tyčil se nad ní jako věž.

„Kdo kčertu vůbec jste?“ Mluvil potichu. Rozhovor vedený šeptem, jak si uvědomil, musel působit mnohem důvěrněji, než ve skutečnosti byl. Rychle přemýšlel, ale rozptylovalo ho půvabné tělo a sladká, květinová vůně jejích vlasů. Protože byla o tolik menší než on a protože se musela k němu natahovat, nemohl si nevšimnout jejích plných prsou. Cítil, že se dotýkají jeho svetru.

„Rosie. Promiňte. Promiňte, promiňte, promiňte. Netušila jsem, že sem sestra vletí jako tornádo.“

„Tohle jsem nečekal, synu. Víte dobře, že jsem staromódní a že chci, aby se lidi k sobě chovali hezky. Tak, jak chcete, aby se oni chovali k vám,“ ozvalo se za ním. V Bobově hlasu slyšel zklamání.

Zatraceně – jak mohla ta žena vědět, jak se jmenuju? A kdo to vlastně je? V hlavě se mu trochu vyjasnilo a něco mu došlo: důsledky toho, co se tu událo, byly fatální.

K dohodě o prodeji nedojde.

Rozplést tuto záležitost bude vyžadovat čas a čas neměl na své straně. Bob byl rozčilený a vyjádřil obavy, jestli neudělal hroznou chybu. Jeho žena představovala hlas rozumu a mírnila ho. Netušil, kdo je to děvče, které ho tak úpěnlivě prosí o pomoc. Měl podezření, že jde o trik, jak z něj dostat peníze. Obviňují mě z něčeho? Vydírají mě? Někde se ukrývají reportéři s kamerami v pohotovosti?

Byl zlostí bez sebe. V tuto chvíli bylo nanejvýš důležité, aby z jeviště dostal Boba a jeho ženu a důsledky řešil později. Podstatné bylo omezit škody na minimum. Chtěl ten obchod uzavřít a byl rozhodnutý udělat všechno pro to, aby se uskutečnil. Dívka se na něho pořád úpěnlivě dívala, a proto si řekl, že s ní bude tu hru hrát. Nevěděl, proč se tak rozhodl.

Usmál se, a Rosie ještě víc zrudla.

„Rosie,“ promluvil na ni potichu. Vzal ji za ruku a obrátil se s ní k oběma manželům a uječené sestře. Během jejich důvěrného rozhovoru všichni zaraženě mlčeli. „Mluvili jsme spolu o tom, co se…“

Podíval se na Boba a Margaret a omluvně se usmál a přitáhl si rudolící blondýnku k boku. „Byla smutná, protože si myslela, že jsem jeden z těch bezohledných a bezskrupulózních chlapů…“ Zavrtěl nevěřícně hlavou, sklonil se a dotkl se rty její tváře. „Jak tě mám přesvědčit, miláčku, že to pro mě není jen obyčejný románek?“

Rosie se na něho dívala. Místo na tváři, kde se jí dotkl rty, ji pálilo. Držel ji kolem pasu. Cítila se trapně, protože ji to vzrušilo.

Protože bylo všechno tak rychlé a nečekané, neměla možnost si ho dříve prohlédnout. Byl omračující. Měl havraní vlasy, snědou pleť a oči měl černé jako noc se stříbrnými hvězdičkami. Uvědomila si, že zrychleně dýchá a přestává rozumně uvažovat. Byla si vědoma své ženskosti a svého těla jako ještě nikdy předtím.

„Hmm…“

„Mám pocit, že jsme na začátku něčeho nového, něčeho velkého, Bobe,“ hlubokým hlasem zahovořil Matteo. „Zmínil bych se o tom, ale nechtěl jsem to zakřiknout.“

„To je tak romantické,“ prohlásila Margaret uznale.

„Viďte?“ komentoval to Matteo. Držel Rosii pořád kolem pasu. Maličko ji stiskl a přitáhl si ji k sobě. Stáli teď těsně u sebe, ruku měl položenou jen kousek pod jejími ňadry.

Rosie cítila, že jí tuhnou bradavky. Vyhýbala se pohledu na sestru. Za žádnou cenu by se jí nepodívala do očí, ale věděla, že je Candice pozoruje. Nechtěla vědět, co se jí honí hlavou. Candice byla bystrá, ale bylo nutno říct, že tmavý cizinec, vtažený do této šarády bez svého přičinění, se zhostil své role skvěle. Proč? ptala se v duchu Rosie.

„Měli byste se vrátit do svého hotelu,“ obrátil se Matteo na manžele Taylorovy. Ze všeho nejdřív je musel dostat z dosahu zápalné situace, která se před nimi odvíjí. „Zítra nás čeká dlouhý den.“

„V tomhle chlapíkovi budete mít dobrého muže,“ prohlásil Bob vřele a otočil se k Rosii, aby jí potřásl rukou.

„Jsem rád, že se všechno vyřešilo, chlapče. Nedorozumění se vysvětlilo! Rád vidím, že máte nejlepší předpoklady, aby z vás byl dobrý manžel. A za úspěchem každého muže stojí dobrá žena.“ Zasmál se a dal manželce pusu.

Matteo si pomyslel, že je načase, aby se dozvěděl, oč jde. Měl pocit, že mu něco hrozí a měl v úmyslu hrozbu odvrátit všemi možnými prostředky, které měl k dispozici. V duchu se rozloučil s vyhlídkou, že zítra už bude trávit večer ve své benátské vile.

„Říká se to,“ zamumlal.

„Doufám, že se s váma dvěma ještě sejdeme. Rodina je nadevše, jak já říkám, a neškodilo by, kdybych mohl na mladou lásku pozvednout skleničku nebo dvě.“

Matteo opět něco zamumlal, souhlasně kýval hlavou, nuceně se usmíval a znovu vtiskl Rosii polibek do vlasů. Používal veškerý svůj šarm, aby zacelil díry, které se tak náhle a znepokojivě objevily na doposud velmi hladké cestě k cíli. S malou blondýnkou po boku je doprovodil k východu, kde se chvíli zdrželi, aby se rozloučili.

Teď nastane okamžik pravdy, pomyslel si.

Rosie s hrůzou pozorovala, jak rychle si Matteo poradil se sestrou. Byl ztělesněný šarm, ale ruka kolem jejího pasu v sobě skrývala hrozbu. Po zádech jí běhal mráz. Mlčky poslouchala, jak likvidoval Candiciny obavy, uklidňoval ji, přeháněl, dokud se Candice nezačala usmívat a neřekla mu, jak moc se jí ulevilo, že je všechno v pořádku a omluvila se mu za scénu, kterou udělala a nakonec se smíchem obvinila Rosii, že v ní vzbudila mylný dojem.

Rosie nemohla uvěřit, jak rychle se situace změnila. Nikdo by nevěřil, že její sestra se tak odváže a vyvolá na veřejnosti obrovskou scénu. Nesouhlasně zvedala oči v sloup, když v restauraci někdo mluvil trochu hlasitěji. Kritizovala lidi, kteří na veřejnosti nahlas mluvili do mobilu. Jednou, když byly ještě děti, sjela Emily za to, že se směje moc hlučně.

Když Candice odešla, Matteo dal ruku dolů a chladně se na Rosii zahleděl.

„Takže,“ řekl, „teď půjdeme někam, kde je to pěkné, příjemné a nerušené, a promluvíme si, ano?“

Rosie se zalekla. Byl sexy, ale naháněl jí hrůzu… a podle jeho výrazu ji nečekalo nic příjemného.

„Já se opravdu moc omlouvám, já… já vím, jak to muselo vypadat,“ koktala a ani si neuvědomovala, že ji z haly plné lidí někam vede. Nedokázala se mu podívat do očí studených jako led.

„Omlouváte se? Teď?“ zavrčel.

Kam mě vede? Lidé, kteří seděli v hotelové hale a před chvílí se zájmem sledovali Candicin výstup, je zvědavě pozorovali v naději, že zase k něčemu dojde.

„Kam jdeme?“

„Někam do soukromí,“ odvětil Matteo hlasem jemným jako hedvábí a zároveň ostrým jako břitva, „kde si budeme moct hezky popovídat.“

„Už jsem se omluvila…,“ řekla, ale šla poslušně za ním. Šla vedle něho a vnímala ho celým tělem.

Beze slova kráčel dál, nevšímal si lidí kolem sebe. Rozestupovali se, aby mohl projít.

Bylo to zvláštní – jako by dělali místo královskému majestátu.

Netušila, kam jdou. Došli ke dveřím. Otevřel je a ustoupil stranou, aby mohla kolem něho projít.

Než si rodiče koupili chatu kousek nad rezortem, jezdila s nimi do tohoto luxusního hotelu snad každý rok, ale v této svatyni nikdy nebyla.

Byla to velká čtvercová místnost obložená dřevem, s naleštěnou dřevěnou podlahou, na níž ležel krásný perský koberec. Křesla a hluboké pohodlné pohovky byly porůznu rozmístěné po místnosti a na první pohled lákaly k posezení. Podél zadní stěny byl dlouhý barový pult. Rosie usoudila, že to byla odpočinková místnost pro management rezortu. Tady se šéfové mohli skrýt, uvolnit se a odpočinout si od neutuchajícího povyku mimo její zdi.

Rozhlížela se zvědavě kolem sebe. Když se pohledem vrátila k Matteovi, zjistila, že se tady chová jako doma a právě si do sklenice nalévá whisky. Ani se nedivila, že jí nic nenabídl.

„Tak jo,“ začala, „vím, co chcete říct, a opakuju, jak moc mě to mrzí.“

„Za prvé – nemáte ponětí, co chci říct, a za druhé – jestli vás to mrzí teď, bude vás to mrzet mnohem víc, až s vámi a s vaším komplicem skončím.“

„S komplicem?“ Vyjeveně na něho zírala. Po chvíli si přála, aby to nedělala. Měla pocit, jako by se celá místnost kolem ní točila. Kdyby se rychle neposadila, zcela nedůstojně by se svalila na zem.

„S tou blondýnou, jejíž hlas by dokázal roztříštit sklenici. Sedněte si.“

Hlas, který by dokázal roztříštit sklenici? To bylo první, co by člověka napadlo, kdyby chtěl popsat její sestru. Vlastně se to hodilo na obě sestry. Obě byly vysoké, elegantní a velmi krásné takovým tím chladným způsobem. Zatímco ona byla… malá, mírně řečeno plnoštíhlá, s vlasy, které hřeben nedokázal zkrotit a s prsy, která byla plnější, než velela móda…

Znovu cítila jeho dlaň kousek pod ňadry, a zachvěla se.

Uvědomovala si, že je kvůli svým pocitům ve velké nevýhodě. Díval se na ni chladnýma černýma očima. Rychle šla k nejbližšímu křeslu, posadila se a čekala, co bude následovat.

„Pokud ta scéna byla hloupým pokusem, jak ze mě vyrazit nějaké peníze, pak jste se hrubě mýlily. Narazily jste na nesprávného člověka,“ řekl oznamujícím tónem. Nezvýšil hlas, nehnul svalem, ale ta jediná věta obsahovala hrozbu. Rosie se otřásla a sevřela rty.

„Jsem tady jen proto, abych uzavřel obchod, což v mém případě znamená velký obchod,“ pokračoval smrtelně vážně skoro konverzačním tónem. „Jen proto jsem představení, které jste rozehrály, hrál s vámi. Budu v tom pokračovat, dokud ten obchod neuzavřu. Potom teprve pochopíte význam slova lítost.“

„Nemůžete mi takhle vyhrožovat,“ bránila se Rosie chabě. „A ta žena není žádný komplic, je to moje sestra!“

„Že vám nemůžu vyhrožovat? Obávám se, že to nechápete. Ať už vaše sestra, nebo kdo to je, s vámi zosnovala jakýkoliv plán, můžete ho pohřbít, protože z něho žádné peníze nekápnou.“

„Jaké peníze?“

„Opravdu jste si myslela, že můžete udělat scénu, abyste získala moji pozornost, vychrlit na mě neopodstatněné obvinění, abyste získala také pozornost publika a vmanévrovat mě do natolik ožehavé situace, že budu ochotný dát velké peníze, abych vaši povedenou dvojku umlčel?“

„Vůbec nevím, o čem mluvíte.“

„Nezahrávejte si se mnou, slečno!“

„Já si s vámi nezahrávám. Netuším, o čem mluvíte. Tvrdíte, že já a moje sestra od vás chceme peníze? Proč bychom je měly od vás chtít?“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Setkání v Dolomitech.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.