Poslední důkaz

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.dominoknihy.cz/

www.albatrosmedia.cz

Jeffery Deaver

Poslední důkaz – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Copyright © 2021 by Gunner Publications, LLC

Translation © 2021 by Jiří Kobělka

Veškerá práva vyhrazena. Žádná část tohoto díla nesmí být reprodukována ani elektronicky či jinak šířena bez předchozího písemného souhlasu majitele autorských práv.

Z anglického originálu The Final Twist

vydaného nakladatelstvím G. P. Putnam’s Sons, New York 2021,

přeložil Jiří Kobělka

Vydalo nakladatelství Domino v Praze roku 2021 ve společnosti Albatros Media a. s., se sídlem 5. května 22, Praha 4

Číslo publikace 38 981

Odpovědná redaktorka: Vendula Schvanová

Korektura: Iveta Muchová, Milena Nečadová

Grafické zpracování obálky: Diana Delevová

Vydání první

E-book konverzi vytvořilo Grafické a DTP studio Fragment

E-book konverze © Grafické a DTP studio Fragment, 2021

ISBN tištěné verze 978-80-7498-531-7

ISBN e-knihy 978-80-7498-534-8 (1. zveřejnění, 2021) (epub)

ISBN e-knihy 978-80-7498-535-5 (1. zveřejnění, 2021) (mobi)

ISBN e-knihy 978-80-7498-533-1 (1. zveřejnění, 2021) (ePDF)

www.dominoknihy.cz

www.albatrosmedia.cz

www.facebook.com/nakladatelstvi.domino

Cena uvedená výrobcem představuje nezávaznou doporučenou spotřebitelskou cenu.

Partě z nedělních odpolední:
Joan, Cleveovi, Kay, Ralphovi, Gail

Pro mocné jsou zločiny to, co páchají ostatní.

– NOAM CHOMSKY

OCELÁRNA

Colter Shaw vytahuje pistoli. Tiše vyráží po schodech a sestupuje do obrovského zatuchlého sklepa pod budovou, kde to páchne plísní a topným olejem.

Sklep, probleskuje mu hlavou. Rozpomíná se na den, kdy byl ve sklepě naposledy. A co se mu tam stalo.

Nad ním duní hudba a dusají nohy. Basová linka je rychlá jako tep běžce. Svět nahoře a svět tady dole se nemohou lišit víc.

Na dolním konci schodiště Shaw zkoumá, kde vlastně je. Orientace… Vždycky se hlavně zorientovat. Sklep je napůl udržovaný. Napravo od schodiště se nachází rozlehlý volný prostor. Nalevo jsou místnosti, do kterých se vchází z dlouhé chodby – ta měří asi patnáct metrů.

Shaw si prohlíží prázdný prostor napravo a nevidí žádnou hrozbu, ale ani nic, co by mu pomohlo. Dává se doleva a přesouvá se k chodbě kolem bojlerů a kumbálů se zásobami: jsou tu velké balíky toaletního papíru, plechovky s chilli, balené vody, papírové ubrousky, papírové talíře, plastové příbory. A taky krabička s devítimilimetrovými náboji.

Shaw pomalu vchází do chodby. První místnost napravo má otevřené dveře a osvětluje ji chladné stropní světlo a o něco teplejší mihotavá záře. Shaw se drží ve stínu a jen rychle nakukuje dovnitř. Kancelář. Kartotéky, počítače, tiskárna.

U stolu sedí dva hřmotní chlapi a sledují na monitoru baseball. Jeden se zaklání a vytahuje poslední pivo z balíku položeného na třetí židli. Shaw ví, že jsou oba ozbrojení, protože zná jejich profesi. A muži této profese jsou ozbrojení vždy.

Shaw není neviditelný, ale ve sklepě panuje tma, a on má navíc na sobě černou bundu, džíny a vysoké boty, protože přijel na motorce. Tyhle boty nejsou tak tiché jako tenisky Ecco, které obvykle nosí, ale dunění rytmu z tanečního parketu nad sklepem přehlušuje jeho kroky. Shaw má takové tušení, že v tomhle dusotu by zanikl i výstřel.

Muži sledují zápas, baví se a vtipkují. Před sebou mají pět prázdných lahví. To by mohlo hrát v Shawův prospěch. Alkohol v krvi prodlužuje reakční čas. A snižuje přesnost.

Pokud na to dojde.

Shaw přemýšlí: Odzbrojit je hned?

Ne. To by mohlo dopadnout špatně. Šance na úspěch je maximálně pětasedmdesát procent.

Slyší otcův hlas: Nikdy nebuď hrubý tam, kde vystačíš s jemností.

Navíc si Shaw není jistý, co tady najde. Pokud neobjeví nic, vypaří se odtud, stejně jako sem pronikl, a ti dva se vůbec nic nedozvědí.

Prochází kolem dveří, neviditelný, a pak se na chvíli zastavuje, protože ho světlo z kanceláře oslepilo a on si potřebuje znovu přivyknout na tmu.

Kráčí dál a postupně kontroluje každou místnost. Většina dveří je otevřená, většina místností potemnělá.

Hudba spojená s dupáním tancujících nohou je dvousečná zbraň. Na jednu stranu ho nikdo neslyší přicházet, na druhou stranu je hluchý i on sám. V některé prázdné místnosti by se klidně mohl někdo skrývat, všimnout si ho a čekat na něj se zbraní v ruce.

Deset metrů, dvanáct metrů.

Prázdná místnost, další prázdná místnost. Shaw se blíží ke konci, kde napravo vyráží do tmy druhá chodba. Budou tam další místnosti, které je třeba prohledat. Kolik celkem?

Poslední místnost. Tady jsou dveře zavřené. Zamčené.

Otevírá nůž, zasouvá ostří kousek od špičky do štěrbiny a pomalu zatlačuje závoru do zámku. Současně přitahuje dveře k sobě, aby závora necvakla. Opakuje to asi dvanáctkrát, až jsou dveře volné. Shaw vrací nůž do kapsy, vytahuje pistoli, zvedá ji a přikládá prst na spoušť.

Uvnitř.

Sotva dvacetiletá žena s černou kůží a vlasy zapletenými do složitého copu. Na sobě má džíny a zaprášené šedé tričko. Když vidí pistoli, nadechuje se, aby začala křičet. Shaw zvedá ruku a zasouvá zbraň do pouzdra. „To je dobrý. Budeš v pohodě. Dostanu tě ven. Jak se jmenuješ?“

Žena chvíli neříká nic. A pak: „Nita.“

„Já jsem Colter. To zvládneš.“

Místnost je plná špíny. Na papírovém tácku zasychá nesnědené chilli. Lahev vody je zpola vypitá. Jako toaleta slouží kbelík. Žena není spoutaná, ale omezená v pohybu: kolem vodovodní trubky je omotaný zámek na kolo, který ji na druhém konci drží za stahovací pásku na kotníku. Shaw zhasíná světlo. Na cestu uvidí i tak.

Nakukuje zpátky do chodby. Baseballový přenos pokračuje a s ním pokračuje i mihotání monitoru. Která směna se hraje? Bylo by velmi užitečné to vědět.

„Jsi zraněná?“

Žena vrtí hlavou.

Shaw znovu vytahuje nůž a s cvaknutím ho otevírá. Přeřezává stahovací pásku a pomáhá ženě vstát. Ta vrávorá.

„Můžeš chodit?“

Přikývnutí. Žena se chvěje a pláče. „Chci domů.“

Shaw se rozpomíná, jak ještě před deseti minutami přemýšlel o hře „kámen, nůžky, papír“. Lituje, že nehrál agresivněji, mnohem agresivněji.

Vstupují do chodby. A vtom Shawa napadne:

Třetí židle.

Do pytle.

Balík s pivy nepotřeboval vlastní židli. V té místnosti sledoval baseball ještě někdo další.

A přesně v tom okamžiku schází ze schodů třetí muž s dalším balíkem budweiserů. Pokládá nohu na betonovou podlahu, zvedá hlavu, dívá se do chodby a vidí Shawa s Nitou. Balík s pivy padá na zem. Nejméně jedna lahev se řinčivě rozbíjí. „Hej!“ volá muž. A sahá si k pasu.

Světlo v kanceláři se přestává mihotat.

DÍL 1

24. června

MISE

Čas zbývající do smrti rodiny:
padesát dva hodin.

1.

Bezpečí domu.

Konečně.

Cesta do této chrpově modré viktoriánské budovy na umolousané Alvarez Street v sanfranciské čtvrti Mission trvala Colteru Shawovi několik týdnů. Ze Silicon Valley se přesunul do Sierry Nevady ve východní Kalifornii a pak do státu Washington. A když teď seděl na motorce Yamaha a díval se na dům, napadlo ho, že mu tahle cesta vlastně trvala většinu života.

Když člověk po složitých peripetiích konečně dorazí na dlouho očekávané místo, často mu připadá skromné, obyčejné a fádní. Zde tomu nebylo jinak, ale Shaw věděl, že pokud se v domě skutečně nachází to, v co doufá, pak je tato budova pravým opakem fádnosti: naopak je studnicí informací, které by mohly zachránit stovky a možná i tisíce životů.

Jako syn survivalisty měl ovšem Shaw jednu předběžnou otázku: Nakolik je tento dům bezpečný?

Z tohoto úhlu mu připadal tmavý a opuštěný. Shaw zařadil rychlost a zajel do boční uličky vedoucí za dům. Tam se znovu zastavil před zarostlou zahradou obehnanou tepaným plotem s gotickými prvky. Ani odtud neviděl žádné světlo, pohyb ani známky, že v domě někdo bydlí. Vrátil se dopředu, tam se zastavil a vyskočil s motorkou na chodník.

Sebral těžký batoh, zamkl motorku a helmu a přešel přes metrový záhon lemující čelní stranu domu. Za keřem zimostrázu našel pojistkovou skříň. Pokud by se v domě nějakou nepravděpodobnou náhodou ukrývala bomba, nejspíš by byla připojená natvrdo; spoléhat se na zařízení s bateriovým napájením je vždycky ošemetné, ať už jde o mobilní telefony, počítače nebo improvizované výbušniny.

Vytáhl klíče, které mu otec odkázal, a s rukou položenou na pistoli odemkl a otevřel dveře. Přivítalo ho jen ticho a vůně levandulového osvěžovače vzduchu.

Než začne pátrat po dokumentech, které mu zde snad otec zanechal, musí celý dům prohledat a zajistit.

Žádná známka ohrožení není totéž co žádné ohrožení.

Prohlédl přízemí. Za obývacím pokojem se nacházel salon, z něhož vedlo do patra schodiště. Za touto místností byla jídelna a úplně vzadu kuchyně, z jejíchž dveří – vyztužených a bez oken – se vycházelo do boční uličky. Další kuchyňské dveře vedly do sklepa, což ve velké části Kalifornie nebyl příliš obvyklý úkaz. V domě bylo jen pár kusů nábytku, praktických a nesourodých. Zdi měly barvu vybělené kosti a závěsy byly sluncem vyšisované tak, že na nich mimovolně vznikly batikované vzory.

Shaw pomalu prohlédl všechny místnosti na tomto podlaží, načež se přesunul do prvního a do druhého patra. Nikde nezaregistroval stopy po současných obyvatelích, ale na jedné matraci v prvním patře objevil úhledně složené ložní prádlo.

A nakonec sklep.

Rozsvítil halogenovou svítilnu s pronikavým paprskem, namířil ji do sklepa a zjistil, že je převážně prázdný. Pár starých plechovek s barvou, rozhrkaný stůl. Na protější straně se rýsoval zásobník na uhlí, ve kterém se černě leskla malá hromádka. Shaw se v duchu usmál.

Survivalista tělem i duší, viď, Ashtone?

Po chvíli zírání do tmy si všiml, že z trámů visí tři kabely. Jeden kabel poblíž schodů byl zakončený objímkou s malou žárovkou. Kabely uprostřed a vzadu někdo odřezal a konce omotal elektrikářskou izolační páskou.

Shaw věděl, proč zbylé dva kabely někdo amputoval: aby nebylo dobře vidět na konec sklepa.

Posvítil baterkou na zadní zeď a přistoupil blíž.

Vyhmátl jsem tě, Ashi.

Stejně jako zbytek sklepa byla i tato stěna obložená překližkovými deskami, které sahaly od podlahy až po strop a byly natřené načerno. Když si však Shaw prohlédl spoje, odhalil na jednom místě rozdíl. Byla to skrytá dvířka vedoucí do tajné místnosti. Vytáhl z kapsy nůž a otevřel ho. Chvíli si prohlížel povrch obložení a našel kousek od země štěrbinku. Vsunul do ní čepel a uslyšel cvaknutí. Dveře povyskočily dopředu. Shaw vyměnil nůž za pistoli, přikrčil se a posvítil baterkou dovnitř. Přitom ji však držel o něco výš a nalevo od těla – kdyby se uvnitř skrýval ozbrojený nepřítel, instinktivně by střílel na světlo.

Sáhl dovnitř, přičemž se snažil nahmatat případné nástražné dráty. Nic.

Pomalu začal přitahovat dveře nohou k sobě.

Dveře se neposunuly ani o půl metru, když uvnitř s oslnivým zábleskem a ohlušujícím zaduněním vybuchla bomba. Jedna střepina zasáhla Shawa do prsou.

2.

U podobných detonací obvykle nehrozí smrt.

Většina obětí improvizovaného výbušného zařízení oslepne, ohluchne, případně je ve větší či menší míře zmrzačená. Většina výbušných materiálů se pohybuje rychlostí přes devět tisíc metrů za sekundu; než si odkašlete, stihla by šoková vlna doputovat od hladiny moře k vrcholu Mount Everestu.

Shaw ležel na podlaze, neviděl, neslyšel, kašlal a přemáhal bolest. Dotkl se místa, kde mu do těla narazila střepina. Měl ho celé rozbolavělé, ale nikde neviděl porušenou kůži. Střepina mu z nějakého důvodu nepronikla do tkáně. Shaw si rychle prohlédl zbytek svého těla. Ruce i nohy mu pořád fungovaly.

A teď rychle najít pistoli. Výbuch bomby totiž často bývá předehrou k dalšímu útoku.

Shaw nic neviděl, a tak jen vkleče šmátral po vlhkém betonu, až pistoli nahmatal.

Přimhouřil oči, ale zrak mu stále nesloužil. Tenhle smysl se vůlí přimět k činnosti nedá.

Nebyl čas propadat panice, nebyl čas přemýšlet, jak by vypadal jeho životní styl, kdyby zůstal natrvalo osleplý nebo ohluchlý. Lezení po skalách, jízda na motorce, cestování po celé zemi – to všechno teď bylo v ohrožení, ale momentálně nebyl čas se tím zaobírat.

Jak mohl poznat, odkud útok přijde? Přikrčil se a přesunul se na místo, kde tušil zásobník na uhlí. Ten mu poskytne aspoň nějaké krytí. Zkusil poslouchat okolní zvuky, ale slyšel jen pískání v uších.

Po pěti zoufalých minutách začal vnímat na druhém konci sklepa slabounkou záři. Světlo z kuchyně.

Neoslepl tedy úplně. Oslnivý výbuch ho jen načas připravil o zrak. Počkal ještě chvíli a konečně dokázal rozpoznat světlo ze své baterky. Ležela tři metry od něj. Sebral ji, prošmátral světelným kuželem celý sklep a posvítil i do místnosti za utajenými dveřmi.

Žádní útočníci.

Shaw tedy zasunul pistoli do pouzdra a luskl prsty vedle obou uší. I sluch se mu pomaličku vracel.

Začal vyhodnocovat situaci.

Co se to právě stalo?

Kdyby si atentátník přál, aby vetřelec zemřel, mohl to snadno zařídit. Shaw posvítil baterkou na zárubeň skrytých dveří a šedý kus kovu, ze kterého se kouřilo. Byl to velký zábleskový granát – zbraň vyrobená z hořlavých materiálů, které při detonaci vydávají oslepující světlo a ohlušující zvuk, ale nevymršťují do prostoru vražedné projektily; jejich účelem je fungovat jako varování.

Shaw se pozorně rozhlédl, aby zjistil, proč si bomby nevšiml. Zajímavé. Samotné zařízení bylo projektilem. Bylo odpáleno z regálu kousek od tajných dveří a nastaveno tak, aby zhruba po půl vteřině explodovalo. Právě ono ho zasáhlo do prsou. Zřejmě ho aktivoval pohyb či detektor přiblížení. Každopádně Shaw o podobném mechanismu nikdy neslyšel.

Pozorně si prohlédl místnost, aby odhalil případné další nástrahy. Žádné však nenašel.

Kdo tohle zařízení instaloval? Dalo se předpokládat, že tajnou místnost vytvořil otec a jeho kolegové, ale bombu v ní nejspíš nastražil někdo jiný. Ashton Shaw s výbušninami nikdy nepracoval. Jejich držení bez licence bylo v rozporu se zákonem, a třebaže byl otec posedlý uměním přežití a zásadně nedůvěřoval autoritám, zákony neporušoval.

Nikdy úřadům nedopřej, aby nad tebou měly takovou kontrolu.

A pak našel Shaw další důkaz, že bombu nemohl do sklepa umístit jeho otec. Když si totiž zařízení prohlédl v ostrém světle baterky pozorněji, všiml si, že pochází z armádní výzbroje a nese datum z loňského roku.

Rozsvítil stropní světlo a schoval baterku. Uprostřed prostoru o rozměrech zhruba šest krát šest metrů spatřil otlučený stůl, starou dřevěnou židli a několik regálů, které byly převážně prázdné, ale pár jich obsahovalo jakési dokumenty a svršky. Další hromádky dokumentů ležely u zdi. V jednom rohu se ukrývala olivově zelená plátěná brašna.

Na stole se válely desítky lejster.

Je tohle ono? Tajný poklad, kvůli němuž umírali lidé – mezi nimi i Shawův otec?

Shaw obešel stůl, aby stál čelem ke dveřím do tajné místnosti, a naklonil se nad papíry, aby to zjistil.

3.

Colter Shaw se zde dnes ocitl díky objevu, který před časem učinil v Komplexu – rodinném sídle ukrývajícím se ve východní Kalifornii na obrovském pozemku obklopeném vzpínajícími se horskými vrcholy.

Tam, vysoko v nehostinném Echo Ridge, nalezl Shaw dopis, který mu otec před smrtí zanechal a ukryl.

Dopis, jenž měl Shawovi změnit život.

Svůj vzkaz synovi zahájil Ashton konstatováním, že během let, kdy působil jako univerzitní profesor, amatérský historik a politolog, si vypěstoval nedůvěru k velkým korporacím, institucím, politikům a zámožným jednotlivcům, „kteří profitují z balancování na hranici mezi legálností a nelegálností, demokracií a diktaturou“. A tak vytvořil skupinu přátel a kolegů, která si předsevzala, že bude korupci těchto lidí odhalovat.

Ze všeho nejdřív si vzali na mušku společnost BlackBridge Corporate Solutions, která se proslavila působením v oblasti firemní špionáže. Stála za mnoha pochybnými praktikami, ale Ashton a jeho kolegové pokládali za nejhanebnější jejich „plán vylepšení městské zástavby“ neboli PVMZ. Na první pohled se zdálo, že cílem plánu je pomáhat developerům s vyhledáváním nemovitostí. Firma BlackBridge však dovedla roli realitních makléřů ještě o krok dál. Ve spolupráci s místními gangy zaplavili operativci BlackBridge vytipované čtvrti bezplatnými či levnými opioidy, fentanylem a metamfetaminem. Počet závislých osob prudce vzrostl. A když už se v dotyčných čtvrtích nedalo žít, nastoupili developeři a skoupili tamní nemovitosti téměř za hubičku.

Stejná taktika přinášela výsledky i politickým klientům: stranickým akčním výborům, lobbistům i samotným kandidujícím politikům. Příval zakázaných drog a léčiv vyvolal populační změny. Obyvatelé se začali přesouvat jinam, což ovlivnilo demografickou skladbu v kongresových okrscích. PVMZ byl v podstatě překreslováním volebních okrsků prostřednictvím narkotik.

Ashtona Shawa se plány firmy BlackBridge osobně dotkly ve chvíli, kdy jeden jeho přítel a bývalý student – tehdejší sanfranciský radní Todd Zaleski – začal fungování PVMZ prověřovat. Po nějaké době ho našli s manželkou zavražděného střelbou z pistole z bezprostřední blízkosti. Dvojí vražda navenek působila jako zpackaná loupež, ale Ashton věděl své.

Začal tedy s kolegy hledat důkazy proti společnosti BlackBridge v naději, že se pak úřady začnou případem vážně zabývat. Téměř všichni zaměstnanci BlackBridge se s nimi odmítli bavit, ale Ashton se dozvěděl o člověku, který zastával názor, že PVMZ zachází příliš daleko. Jmenoval se Amos Gahl a v BlackBridge působil jako rešeršér. Ve firmě objevil inkriminující dokumenty, propašoval je ven a ukryl je někde v oblasti San Franciska. Než však stačil kontaktovat Ashtona nebo úřady, zahynul i on – stal se obětí podezřelé autonehody.

Ashton do svého dopisu napsal: Začal jsem být posedlý touhou najít, co Amos Gahl ukryl.

Firma BlackBridge se však o Ashtonovi a lidech trpících stejnou posedlostí dozvěděla. Několik jich zemřelo za záhadných okolností a ostatní v obavách o život od svých záměrů ustoupili. Netrvalo dlouho a Ashton zůstal sám. Nezbývalo mu než se vlastními silami pokusit zničit firmu, která zabila jeho studenta a mnoho dalších lidí v San Francisku – a pravděpodobně i v bezpočtu jiných měst.

A pak jedné chladné říjnové noci nalezl tehdy šestnáctiletý Colter Shaw otcovo tělo v opuštěném Echo Ridge.

Od té doby se mu podařilo zjistit, jací lidé proti němu stojí:

Ian Helms, zakladatel a generální ředitel BlackBridge. Dnes pětapadesátník s pohlednou tváří filmové hvězdy zastával v minulosti několik významných postů v oblasti národní obrany a zpravodajství a motal se i kolem politiky a lobbingu.

Ebbitt Droon, firemní „operativec“, rozuměj hrdlořez. Šlachovitý muž s rysy hlodavce. Už několikrát Shawa konfrontoval a jednou po něm dokonce hodil zápalnou lahev. Shaw si byl jistý, že Droon je regulérní sadista.

Irena Braxton, agentka BlackBridge, jejímž úkolem bylo zastavit Ashtona – dnes tedy jeho syna. Ashton o ní napsal:

Možná vypadá jako něčí babička, ale ve skutečnosti je naprosto nelítostná a neváhá v rámci své činnosti nařizovat fyzické útoky.

Její oficiální pracovní zařazení znělo „specialistka na vnější vztahy“, což byl eufemismus, jak zákon káže.

Svůj dopis zakončil Ashton slovy:

A my se teď obracíme na vás.

Z toho, že čtete tento dopis, logicky vyplývá, že jste úspěšně sledovali stopu z chlebových drobků, které jsem vám cestou do Echo Ridge nasypal, a že teď znáte celý příběh.

Těžko vás mohu s klidným svědomím žádat, abyste se tohoto riskantního úkolu zhostili. Žádný rozumný člověk by to neudělal. Ale pokud se k tomu přece jen chystáte, pak vám chci sdělit, že když navážete tam, kde moje pátrání skončilo, budete bojovat za spravedlnost pro ty, jimž firma BlackBridge a její klienti přichystali smrt nebo jim obrátili životy vzhůru nohama, a současně budete zárukou, že tisíce dalších lidí nepotká v budoucnu stejný osud.

Přiložená mapa označuje lokality ve městě, které by mohly obsahovat důkazy ukryté Amosem Gahlem – nebo vás k nim dovést. Jakmile ukryji tento dopis a doprovodné dokumenty, vrátím se do San Franciska s nadějí, že tam objevím další stopy. Ty se nacházejí na Alvarez Street 618 v San Francisku.

Na závěr mi dovolte napsat toto:

Nikdy nepředpokládejte, že vám nehrozí nebezpečí.

A. S.

4.

Colter Shaw měl tedy novou misi. Chtěl prověřit všechny lokality z otcovy mapy – bylo jich celkem osmnáct – a nalézt důkazy, které ukryl Amos Gahl.

Když si však nyní prohlížel v tajné místnosti ve sklepě domu příslušné dokumenty, uvědomil si, že s firmou BlackBridge nemají nic společného. Souvisely se strojírenskými projekty a lodní dopravou. Některé byly psané v angličtině, jiné v ruštině nebo možná v jiném jazyce používajícím azbuku. Několik písemností bylo španělsky – tomuto jazyku Shaw rozuměl – a také ony se týkaly lodní dopravy. Nechybělo ani pár dokumentů v čínštině.

Někdo používal tajnou místnost jako operační základnu. Mohlo jít o některého z původních členů otcovy skupiny? Nebo o příslušníka druhé generace, jakým byl i Shaw? Je to muž, nebo žena? Mladý? Středního věku? Některé materiály nesly poměrně nedávné datum. Shaw se otočil k brašně na podlaze, a když se ujistil, že ji nechrání nástražné dráty, rozepnul ji.

Uvnitř nalezl odpověď na otázku týkající se pohlaví. Oblečení patřilo muži nadprůměrně vysoké postavy. Trička, košile, kapsáče, džíny, svetry, vlněné ponožky, baseballové kšiltovky, rukavice, sportovní saka. Všechno bylo černé, šedé nebo tmavě zelené.

Vtom si všiml, že ve stínu u zadní zdi leží další hromádka dokumentů. Ano, materiály jeho otce. Shaw si potrpěl na krasopis a tuto vlastnost zdědil právě po Ashtonovi, který psal ještě úhlednějším – a menším – písmem než on.

Když Shaw tyto dokumenty uviděl, rozbušilo se mu srdce.

Odnesl papíry nahoru a položil je na rozhrkaný kuchyňský stůl. Posadil se na podobně vratkou židli a dal se do čtení. Dokumenty obsahovaly další podrobné informace o PVMZ a také odkazy na jiné pochybné aktivity společnosti BlackBridge: falešné posudky o statice výškových budov po zemětřesení (některé z nich stály přímo na tektonickém zlomu San Andreas), provize za vládní zakázky, podfuky kolem územního plánování a rozvoje, manipulace s akciemi, praní špinavých peněz.

Byl zde i novinový výstřižek pojednávající o smrti poslance kalifornského parlamentu se dvěma dopsanými otazníky vedle fotografie. Dotyčný poslanec zahynul při autonehodě cestou na schůzku se státním ministrem spravedlnosti. Vozidlo začalo po nehodě hořet a požár zničil i krabice se záznamy, které poslanec vezl s sebou. Okolnosti nehody byly podivné, ale žádné vyšetřování se nekonalo.

Shaw našel i články o Toddu Zaleském, Ashtonovu bývalém studentovi a poté městském radním, kterého podle Ashtona zavraždili lidé z BlackBridge.

Všechno, co Ashton vypátral, jednoznačně ukazovalo na zločinné praktiky této firmy. Jenže to nebyly důkazy – přinejmenším ne takové, aby s nimi mohl pracovat státní zástupce. Shaw měl v oblasti trestního práva jisté zkušenosti. Po bakalářském studiu nějakou dobu pracoval v advokátní kanceláři a rozhodoval se, jestli neabsolvuje standardizované testy a nepřihlásí se někam na právnickou fakultu. Ke studiu ho inspirovala zejména práce jistého profesora Sharphorna z Michiganské univerzity, a tak vážně přemýšlel, že se na tuto dráhu rovněž vydá. Vzhledem ke své nepokojné povaze nakonec na kancelářskou práci rezignoval, ale zájem o právo už mu zůstal a on často četl odborná právní pojednání; navíc se mu to hodilo i v jeho práci lovce odměn.

Ne, žádné otcovo zjištění by státní zastupitelství nezajímalo.

Po chvíli však Shaw našel vzkaz, který zřejmě Ashtonovi adresoval kolega Amose Gahla. Byl napsaný na několikrát složeném listu papíru. To nepochybně znamenalo, že ho odesílatel Ashtonovi zanechal v mrtvé schránce, což byla osvědčená špionážní metoda, kdy se důležitá sdělení ukrývala pod lavičkami v parku nebo v prasklinách ve zdivu, aby se eliminovalo riziko elektronického odhalení.

Amos je mrtvý. Ty věci jsou v příruční tašce BlackBridge. Nevím, kam ji ukryl. Toto je můj poslední vzkaz. Je to moc nebezpečné. Hodně štěstí.

Znamenalo to, že „ty věci“ neboli usvědčující důkazy leží v tašce ukryté na některém z osmnácti míst, která Ashton vytipoval jako pravděpodobné skrýše. Obejít je všechny byl náročný a zdlouhavý úkol, ale nedalo se tomu vyhnout. Shaw musel projít všechna místa a pokračovat v pátrání, dokud tašku nenajde – případně na celý případ rezignovat, pokud v žadné ze skrýší taška nebude.

Záhy však zjistil, že obcházet všech osmnáct míst nebude zapotřebí. Vlastně nemusel navštívit ani jedno.

V hromádce totiž objevil mapu, která se navlas shodovala s mapou nalezenou v Echo Ridge – tedy až na jeden rozdíl. Všech osmnáct lokalit zde bylo zakřížkováno tučným červeným „X“.

Z Ashtonova sdělení vyplynulo, že jakmile zanechal mapu v Komplexu, vrátil se sem a začal dotyčná místa prohledávat sám, přičemž je postupně všechny vyloučil.

Shaw si povzdechl. Znamenalo to, že důkazy, které by mohly firmu BlackBridge zničit, mohou být zašité prakticky kdekoliv v oblasti Sanfranciského zálivu, tedy na rozloze několika tisíc čtverečních kilometrů.

Možná Ashton objevil jiná potenciální místa. Shaw se vrátil k materiálům, aby v nich případně našel další stopy, ale jeho pátrání bylo v tu chvíli přerušeno.

Z Alvarez Street, z prostranství před domem, sem totiž dolehl ženský hlas. „Pomoc!“ křičela žena. „Pomozte mi někdo!“

5.

Shaw vykoukl z arkýřového okna a viděl, že se před drátěnou brankou vedoucí na zanedbaný pozemek s troskami dávno vyhořelého domu postrkují dva lidé.

Tmavovlasé ženě mohlo být něco přes třicet. Měla na sobě seprané džíny, tričko, ošoupanou tmavě modrou koženou bundu a tenisky. Z ucha jí visel bílý kablík od sluchátka. Zoufale se rozhlížela kolem sebe, protože ji za paži svíral podsaditý muž oblečený v zaprášeném a otrhaném bomberu a pytlovitých kalhotách. Byl to běloch a působil ušmudlaně. Bezdomovec, usoudil Shaw, a možná i schizofrenik nebo člověk s hraniční poruchou osobnosti, jakých bylo mezi bezdomovci mnoho. V ruce držel odlamovací nůž a táhl ženu k brance. Vypadal silný, což nebylo nic neobvyklého – život na ulici je fyzicky náročný, a pokud chce člověk obstát, musí praktikovat svébytnou verzi survivalismu. Shaw i z dálky viděl, jak muži vystupují na rukou a na čele žíly.

Rychle vyrazil ze dveří, seběhl po betonových schodech a řítil se k brance. Žena na něj upřela pohled. Měla zoufalý výraz a divoce vytřeštěné oči. „Prosím! On mi chce ublížit!“

Útočník zabodl oči do Shawa. Zpočátku se mu ve tváři zračila zběsilá vzdorovitost, která Shawovi přišla téměř šibalská. Nebyl vysoký, ale měl široký hrudník a celkově působil dojmem skřeta z fantasy filmu. A jeho ruce se opravdu zdály silné.

„Copak, hubeňoure, chceš taky slíznout? Odprejskni.“

Shaw k němu kráčel dál.

Muž teatrálně zamával odlamovacím nožem. „Myslíš, že si dělám prdel?“

Shaw k němu kráčel dál.

Člověk by si myslel, že když se do rozmíšky dvou lidí přimotá někdo třetí, útočník své původní plány opustí. Jenže tenhle muž svíral ženu stejně silně jako předtím, jako by při baseballu chytil na tribuně homerun a nechtěl dát míček jinému fanouškovi. Nepovolil ani o chlup a udělal krok proti Shawovi.

Ten kráčel dál.

„Ježíši! Jseš hluchej, blboune?“

V rodinné enklávě Shawových v pohoří Sierra Nevada učil Ashton své děti základní dovednosti potřebné k přežití. Hodně času věnoval palným zbraním, těm čerchmantským věcičkám, které jsou dobrým sluhou, ale špatným pánem. A jedno z pravidel si vypůjčil ze základní příručky střelce.

Nikdy nevytahuj zbraň, pokud ji nehodláš použít.

Shaw vytasil glock a namířil ho útočníkovi na hlavu.

Muž ztuhl.

Shaw si vzal otcovo pravidlo k srdci, stejně jako většinu položek z jeho sáhodlouhého seznamu věcí, které „nikdy nedělat“. Zároveň však věřil, že výraz „použít“ není přesně definovaný a závisí na interpretaci. On ho přitom interpretoval poněkud volněji než Ashton. V tomto případě tak, že nestiskne spoušť, ale raději někoho vyděsí k smrti.

Zabralo to.

„Ehm… neblbni, člověče… ne, nech toho! Prosím tě! Dyť jsem to tak nemyslel. Akorát jsem tady stál. Chtěl jsem po ní nějaký prachy. Tejden jsem neměl nic v hubě. A ona hnedka začala vyvádět.“

Shaw mlčel. Nepatřil k lidem, kteří by se nechali usmlouvat nebo umluvit. Dál držel pistoli napřaženou a chladně hleděl na ten šibalský obličej lemovaný vlhkými vlasy vyčesanými dozadu ve stylu, který kolem roku 1975 díkybohu přestal existovat.

Útočník ještě chvíli váhal a pak ženu pustil. Ta od něj odstoupila, opřela se o drátěný plot a ztěžka oddechovala. Tvářila se sklíčeně a dál vyjeveně třeštila oči.

Budova za plotem musela vyhořet před dobrými pěti lety, ale kvůli vysoké vlhkosti bylo ve vzduchu stále ještě cítit spálené dřevo.

Muž zatáhl čepel odlamovacího nože a začal si ho strkat do kapsy.

„Ne. Odhoď ho.“

„Já –“

„Říkám ti, odhoď ho.“

Šedý nástroj s řinčením dopadl na štěrkový chodník.

„A teď mazej.“

Muž zvedl obě ruce a začal ustupovat. Pak se ovšem zarazil, naklonil hlavu, přimhouřil oči a se sotva znatelnou špetkou naděje ve tváři se zeptal: „A ty bys náhodou neměl dvě pětky?“

Shaw se ušklíbl a muž odkvačil.

Shaw si vsunul pistoli do pouzdra a rozhlédl se po okolí. Na celé ulici viděl jen jednoho dalšího člověka – vousáče v černém kabátě do půli stehen, tmavých kalhotách a pletené čepici. Na zádech měl batoh s logem Oakland A’s. Nestál blízko a díval se jinam. Pokud incident viděl, neměl zájem poznat jeho účastníky ani se dozvědět, o co šlo. Po chvíli vstoupil do malé kavárny. V San Francisku s vysokým podílem italských přistěhovalců jich bylo hodně.

„Proboha,“ zašeptala žena. „Moc vám děkuju!“ Byla o malinko menší než Shaw, který měřil rovný metr osmdesát, a měla sportovní postavu a vypracovaná stehna zvýrazněná přiléhavými džínami. Navíc měla útlé boky, dlouhé paže a stejně jako útočník vystouplé žíly na předloktí. Nebyla nalíčená a tváře jako by měla ošlehané větrem. Od jednoho spánku až kamsi pod rozpuštěné hnědé vlasy se jí táhla jizva.

„Nevím, co mám říct. Vy jste, ehm, od policie?“ Pohlédla na pistoli u Shawova pravého boku a pak si změřila pohledem i jeho samého. Byla ostražitá.

Colter Shaw měl nakrátko ostříhané světlé vlasy, svalnatou postavu a mlčenlivou povahu, takže si ho člověk mohl snadno splést s policajtem, federálem nebo detektivem vyšetřujícím složité vraždy či případy terorismu. Žena ho zřejmě pokládala za tajného agenta, který sem přijel na motorce a podle toho je i oblečený: bunda, tmavě modrá košile plus svetr zakrývající zbraň, modré džíny a vysoké černé boty Nocona.

„Jsem něco jako soukromé očko.“

„Já jsem Tricia,“ řekla žena.

Shaw se jí nepředstavil, pravým jménem ani smyšleným.

Tricia zakroutila hlavou, pravděpodobně nad vlastním chováním. „Blbost, taková blbost…“

„Příště si najděte lepšího dealera,“ poradil jí Shaw. „Nebo neberte vůbec.“ Pokrčil rameny. „Ale mně se to lehko řekne.“

Tricia semkla rty a sklopila hlavu. „Já vím. Pokusím se. Jedna odvykačka, druhá odvykačka… Ale třeba je to budíček.“ Nasadila chabý úsměv. „Strašně vám děkuju, fakt.“

A vyrazila opačným směrem než před chvílí skřet ze Středozemě.

6.

Shaw se vrátil do domu a zamířil do kuchyně k dokumentům. Nedostal se však dál než do obývacího pokoje.

Tam se zastavil a zadíval se na regál, ve kterém stála patnácticentimetrová soška bronzového orla bělohlavého. Měl roztažená křídla, rozevřené drápy a dravčí oči sklopené dolů.

Shaw sošku sebral, obrátil ji v ruce a vrátil ji do regálu.

Náhodnému pozorovateli by se mohlo zdát, že jde o umně zhotovený suvenýr z návštěvy nějaké přírodní rezervace, o jednu z dražších položek v nabídce tamní prodejny upomínkových předmětů.

Pro Coltera Shawa však tento orel znamenal podstatně víc.

Naposledy ho totiž viděl před mnoha lety na polici ve svém pokoji v Komplexu. Než se orel ztratil. Shaw si na něj čas od času vzpomněl a kladl si otázku, kde mohl skončit. Zašantročil ho někam sám, když si v pokoji dělal místo pro výstroj, pro zbraně, které si sám vyrobil, nebo pro objevy ze svých nekonečných výprav do hor kolem Komplexu – pro kameny, šišky, hroty šípů a kosti?

Když orla našel tady, naplnilo ho obrovskou radostí, že se konečně dozvěděl, kde tohle umělecké dílo skončilo. Otec si ho sem musel přinést s sebou jako vzpomínku na svého prostředního potomka. Shaw měl radost, že orel není navždy ztracený; způsob, jakým se k této sošce dostal, byl totiž důležitým aspektem celého jeho dětství a zároveň památkou na incident, který nepochybně předznamenal Shawovu současnou kariéru i životní styl.

Neposeda…

Zpodobnění ptáka chystajícího se dosednout v něm však vyvolalo i zármutek. Vzkřísilo totiž i jiné vzpomínky na Shawovo dětství. Konkrétně vzpomínky na staršího bratra Russella.

Kdysi před lety během jednoho špatného období trval Ashton Shaw na tom, aby tehdy třináctiletá Dorion absolvovala uprostřed noci třicetimetrový výstup na skalní stěnu stylem volného lezení. Byla to zkouška. Všechny jeho děti musely po pubertě na skálu vylézt.

Russell i Colter už měli tuto zkoušku za sebou. Dospěli však k přesvědčení, že tato zkouška ohněm nemá žádný smysl, zvlášť v případě jejich sestry. Ta byla po sportovní stránce stejně nadaná jako její bratři, s lanem a křídou to opravdu uměla a v podstatě by strčila do kapsy i Ashtona. Navíc už měla řadu těžkých výstupů za sebou, v několika případech i v noci.

Dorion měla už tehdy vlastní hlavu a dospěla k závěru, že takovou zkoušku absolvovat nepotřebuje… a ani nechce. „Ashi. Ne.“ Rozhodně se nebála vyjádřit vlastní názor.

Otec jí však nechtěl ulevit. A byl stále popuzenější a neodbytnější.

Do věci se tedy vložil starší bratr a rovněž otcův test pro sestru odmítl.

Výsledná konfrontace se ošklivě zvrhla, a dokonce se objevil nůž – v Ashtonově ruce. Russell ovšem využil znalostí, které mu vštípil sám otec, a ve snaze ochránit mladší sestru mu zbraň sebral.

Mary Dove, Ashtonova manželka a zároveň jeho psychiatrička a farmaceutka, musela krátce předtím v neodkladné rodinné záležitosti odcestovat, takže v Komplexu nezůstal nikdo dospělý, kdo by situaci uklidnil.

Po pár mimořádně vypjatých okamžicích otec couvl, uchýlil se do svého pokoje a cosi si přitom mumlal.

A krátce poté zahynul po pádu z Echo Ridge.

Okolnosti jeho smrti vyvolaly lecjaká podezření a Shawa velmi znepokojilo, když se dozvěděl, že jeho bratr lhal o tom, kde se v době Ashtonovy smrti nacházel. Ve skutečnosti totiž pobýval nedaleko Echo Ridge. Shaw proto uvěřil, že otce zavraždil právě Russell. Věděl, že takové rozhodnutí muselo být pro bratra trýznivé a že k němu dospěl až po mnoha bolestných úvahách, ale zřejmě nakonec usoudil, že vzhledem k otcovu psychickému stavu přežije buď Dorie, nebo Ashton, a rozhodl se pro sestru. Ashton Shaw už se totiž v té době vůbec nepodobal laskavému a duchaplnému muži a učiteli, kterého znali z dětství.

Shaw tedy učinil vlastní nelehké rozhodnutí: smířil se s představou, že se jeho bratr dopustil otcovraždy. Tato myšlenka ho léta trápila a rozbila vztah mezi ním a Russellem.

Jenže před několika týdny se Shawovi vyjevila pravda: Russell neměl s Ashtonovým úmrtím vůbec nic společného. Stál za ním operativec firmy BlackBridge, který otce oné studené říjnové noci v Echo Ridge vystopoval.

Tuto pravdu sdělil Shawovi sám Ebbitt Droon. „Tvůj tatík… My ho chtěli živýho, Braxton ho chtěla mrtvýho – ale ne hned, ne dřív, než dostane, co chtěla. A tak za ním poslala někoho, kdo mu měl ohledně těch dokumentů… domluvit.“

Výraz „domluvit“ přitom mohl znamenat jediné: mučením Ashtona donutit, aby vyklopil všechno, co ví o krádeži firemních tajemství spáchané Amosem Gahlem.

Droon Shawovi vysvětlil: „Jestli si to skládáme dohromady správně, tak tvůj tatík věděl, že do toho vašeho Komplexu míří chlap, kterýho poslala Braxton. Vyhmát ho, odved stranou a chystal se ho někde v lesích zabít. Jenže tahle léčka mu nevyšla. Porvali se a tvůj tatík spadnul.“

Až do tohoto sdělení Shaw opravdu věřil, že otce zavraždil Russell. Bratra falešné obvinění – byť nevyslovené – zdrtilo, a tak se sebral a zmizel. Od Ashtonova pohřbu, což už bylo přes deset let, se nikomu z rodiny neozval.

Colter Shaw si vydělával na živobytí hledáním lidí – dobrých i špatných, ztracených kvůli osudu a okolnostem i ztracených proto, že sami chtěli zmizet ze světa. Snaze vypátrat vlastního bratra proto věnoval obrovské množství času i peněz. Vůbec netušil, co Russellovi řekne, až ho konečně najde, ale v hlavě si připravil scénář, podle kterého si všechno měli navzájem vysvětlit, odpustit si a pokusit se najít způsob, jak své vzájemné odcizení překonat.

Jeho snaha však vyznívala naprázdno. Russell Shaw se vypařil, a vypařil se opravdu, opravdu důkladně.

Právě minulý týden se Shaw na toto téma s kýmsi bavil a popisoval mu, jaký dopad v něm bratrova ztráta zanechala.

„Co byste v souvislosti se svým bratrem označil za největší minus?“ zeptal se ten muž. „Co vás trápí nejvíc?“

„Byl to můj kamarád,“ odpověděl mu Shaw. „A já jeho. Jenže jsem to zničil.“

Když se teď díval na sošku orla, prožíval Russellovu nepřítomnost o to naléhavěji.

Postavil sošku na kuchyňský stůl a vrátil se k hromádce s otcovými materiály. Zhruba hodinu je pročítal a našel dva vzkazy psané otcovým elegantním rukopisem. S osmnácti lokalitami nijak nesouvisely, což znamenalo, že Ashton dotyčná místa objevil až poté, co dokončil obhlídku lokalit vyznačených v mapě.

Jeden vzkaz se týkal komerční budovy Haywood Brothers Warehouse v Embarcaderu, čtvrti táhnoucí se podél východního sanfranciského nábřeží.

Druhá budova stála v Burlingameu, jižním předměstí San Franciska, na adrese Camino 3884.

Shaw nyní odeslal textovou zprávu se žádostí o informace svému soukromému očku. Mack McKenzieová mu zanedlouho odpověděla, že o komerčním skladu mnoho dalších informací nezjistila – snad jen to, že šlo o historickou budovu postavenou koncem devatenáctého století, která není přístupná veřejnosti a momentálně je na prodej. Na adrese v Burlingameu pak stál soukromý dům, jehož majitelem byl jistý Morton T. Nadler.

Shaw našel mezi dokumenty i vizitku obsahující možnou třetí lokalitu: Stanfordovu knihovnu ekonomické a obchodní literatury.

Knihovna se nenacházela v Palo Altu, kde sídlila samotná Stanfordova univerzita, nýbrž v části města známé pod názvem South of Market. S Gahlovými ukradenými důkazy možná vůbec nesouvisela; na ukrytí tašky by to bylo dost zvláštní místo. Třeba tam Ashton Shaw chodil studovat informační zdroje. Počítač nikdy nevlastnil a rozhodně by v žádném svém obydlí jeho přítomnost nedopustil, takže se nedalo vyloučit, že do knihovny docházel právě kvůli tomu.

Shaw se tedy rozhodl, že se ze všeho nejdřív zastaví v knihovně. Koneckonců se nacházela nejblíž od domu. A pokud tam nic nezjistí, zkusí nejdřív dům v Burlingameu a poté sklad.

Ale ještě předtím pár bezpečnostních opatření.

San Francisco patřilo mezi teritoria firmy BlackBridge. S devadesátiprocentní pravděpodobností zatím o jeho přítomnosti ve městě nic nevědí. I zbylých deset procent si však žádalo patřičnou pozornost.

Otevřel si v telefonu aplikaci.

Ta sledovala v reálném čase veškeré pohyby Ireny Braxton a Ebbitta Droona.

Braxton nedávno pod falešnou identitou pronikla do Shawova obytného vozu a ukradla odtamtud Ashtonovu mapu s označením míst, kam Gahl ukryl důkazy, a další materiály – nebo si alespoň myslela, že tyto věci patřily Ashtonovi.

Shawovi se však podařilo předem zjistit, kdo je ta žena ve skutečnosti. Záměrně tedy nastrčil do obytňáku mapu s osmnácti označenými falešnými lokalitami a taky jeden výtisk knihy Walden Henryho Davida Thoreaua, jehož okraje byly poseté nesmyslnými shluky znaků připomínajícími kódované sdělení. Hřbet knihy navíc obsahoval skryté sledovací zařízení GPS.

V posledních dvou dnech putoval trasovač po místech, která Shaw vyznačil na falešné mapě, a nějaký čas se rovněž nacházel v jednom komerčním mrakodrapu na Sutter Street v San Francisku, kde nejspíš sídlila pobočka společnosti BlackBridge. V této budově se trasovač nacházel i teď.

Shaw přepnul na Mapy Google a prohlédl si čtvrť, ve které stála Stanfordova knihovna. Nečekal žádné komplikace, ale tyto úkony prováděl před každou zakázkou. Informace představovaly nejlepší zbraň, jakou survivalista může mít.

Což ovšem neznamenalo, že by se mělo zanedbat klasické nádobíčko.

Shaw si ještě jednou zkontroloval pistoli.

Nikdy nepředpokládej, že zbraň je nabitá a že ji od posledního použití nikdo nepoškodil či nezneškodnil.

Třistaosmdesátka byla opravdu nabitá: jeden náboj si hověl v komůrce a šest čekalo v zásobníku. Byla to dobrá a spolehlivá pistole – pokud ji člověk držel při střelbě pevně. Jinak se o ní říkalo, že při málo stabilním úchopu občas nevyhodí prázdnou nábojnici. Colter Shaw však tento problém nikdy neměl.

Vsunul pistoli do vnitřního pouzdra z šedého plastu a ujistil se, že není vidět. Pokud chtěl člověk nosit zbraň skrytě, měl ji nosit skrytě, jinak hrozilo nebezpečí, že si jí některý všetečný občan všimne, propadne panice a zavolá policii.

Skryté nošení však mělo i další důvod.

Nikdy nedávej protivníkovi najevo, jak silná je tvoje obrana…

7.

Nová hrozba.

Když se Shaw postavil vedle motorky, uvědomil si, že ho někdo pozoruje.

Drobná postava, kožená bunda, baseballová čepice.

Ze všeho nejvíc však muže prozrazovaly sluneční brýle. Dnes dopoledne rozhodně nebyly zapotřebí. V ulicích se jako obvykle převalovala mlha – ta se někdy během dne rozplynula, avšak jindy tvrdošíjně setrvávala na místě jako nechtěný a otravný host. Také dnes visela ve vzduchu, který čpěl vlhkou dlažbou, výfukovými zplodinami, odpadky a mořem. V San Francisku člověk nikdy nebyl daleko od vody.

Jakmile Shaw vyšel z domu a zamkl hlavní dveře, nenápadně prozkoumal ulici. Zprvu tam neviděl nikoho kromě vousáče, kterého si všiml už před chvílí – muže v černém kabátě do půli stehen, v pletené čepici a s batohem Oakland A’s u nohou. Seděl u stolku před kavárnou, popíjel kávu a psal na mobilu textovku. Shaw se nyní zadíval do zpětného zrcátka yamahy a zjistil, že se špeh nachází zhruba půldruhého bloku od něj.

Pravděpodobnost, že se mýlí? Padesát procent.

Nenuceně se otočil, naoko zkontroloval zadní pneumatiku yamahy a ohlédl se na ulici, ačkoliv se ve skutečnosti díval úplně jinam.

Muž zmizel za rohem budovy, kde před chvílí stál.

Čímž se pravděpodobnost mýlky snížila téměř na nulu.

Kdo to může být?

Stavěný byl podobně jako Droon – jenže jestli to byl někdo z firmy BlackBridge, jak se mohli o tomto domě dozvědět? Navíc by ho v takovém případě chňapli hned ve chvíli, kdy vyšel ven. Ozbrojený tým by ho přinutil vrátit se do domu k „diskusi“ o tom, co ve městě pohledává a kde se podle něj ukrývají Gahlovy důkazy.

Takto Shaw předpokládal, že je to spíš někdo, kdo momentálně dům obývá, mluví rusky a čínsky a je velice zdatný v instalování hlučných a oslnivých nástražných zařízení. Odhadoval to na šedesát procent.

Nebo je to některý z otcových kolegů? Případně někdo, kdo sleduje stejné zájmy jako Shaw?

Možné to bylo. Bez dalších informací se však pravděpodobnost těchto scénářů nedala dost dobře vyčíslit.

A co Dalton Crowe? S tímhle hřmotným lovcem odměn si Shaw pravidelně lezl do zelí a nejednou si své spory vyříkali ručně a stručně. Momentálně žil Crowe ve falešném přesvědčení, že Shaw neoprávněně vyinkasoval odměnu místo něj, a podfoukl ho tak o několik desítek tisíc dolarů. Bydlel sice docela daleko odtud, ale byl to surovec, který neměl daleko do psychopata. Rozhodně se u něj nedalo vyloučit, že bude cestovat patnáct set kilometrů kvůli dluhu, který ve skutečnosti neexistuje.

Faktem bylo, že Crowe měl postavu ledničky a byl zhruba dvakrát větší než špion. Nikde však nebylo řečeno, že si nemohl najmout pomocníka. Pokud jste bytostně přesvědčení, že vám někdo dluží padesát klacků, jste ochotní pustit chlup, jen abyste je získali zpátky.

Anebo se mu chtěl někdo pomstít za některou minulou zakázku? To bylo samozřejmě možné. Zrovna před pár týdny si Shaw znepřátelil pár lidí v Silicon Valley, když se z původně obyčejné zakázky vyklubalo něco podstatně temnějšího. Jeho protivníci ze světa videoherního průmyslu byli mimořádně vynalézaví a Shaw musel předpokládat, že i mimořádně pomstychtiví.

Znovu se zamyslel nad tím nevelkým mužem se širokým hrudníkem, který před chvílí zaútočil na Triciu. Bylo nepravděpodobné, že by se vrátil, ale Shaw věděl, že lidé, které někdo přemůže v boji, se často z touhy po odplatě vybaví větší palebnou silou a poté chtějí v konfrontaci pokračovat. Samozřejmě by to bylo hloupé a zbytečné, ale hloupá a zbytečná rozhodnutí dělají lidé dnes a denně. Shaw však tuto hypotézu zavrhl, protože jeho špeh se bezdomovci nepodobal.

Obrátil se zpátky k motorce, odemkl ji od lampy a uložil silný řetěz se zámkem do brašny. Přitom znovu letmo pohlédl do zpětného zrcátka a všiml si, že jeho stín se stáhl a zaujal pozici pozorovatele.

Nasadil si tedy helmu a černé kožené rukavice.

Rozepnul si bundu a lehce si nadzvedl svetr, aby měl v případě potřeby snadný přístup k pistoli. Motor okamžitě naskočil, Shaw zařadil špičkou boty jedničku a prudce přidal plyn. Zadní pneumatika se protočila, od vozovky začal stoupat kouř, motorka se obrátila o sto osmdesát stupňů a vyrazila po ulici pryč.

Postava zmizela.

Shaw zrychlil na šedesátku, a když se přiblížil ke křižovatce, kde chtěl odbočit doprava a konfrontovat špiona, podřadil, pustil plyn a rychle zastavil. Musel předpokládat, že jeho šmírák je ozbrojený a míří za rohem přesně na místo, kde se Shaw za chvíli objeví, a tak jen naklonil motorku doprava a podíval se přes zpětné zrcátko na protější stranu ulice.

Žádnou hrozbu neviděl, ale zato spatřil auto, které uhánělo pryč.

Nakopl tedy motorku a vyrazil za ním.

Ujel asi deset metrů.

Sakra…

Prudce zmáčkl zadní brzdu a pak sevřel i přední, která je choulostivější a může člověka poslat přes řidítka. Podařilo se mu zvládnout hrozící smyk a zastavit motorku těsně před souvislou vrstvou hřebíků, které špion zřejmě rozsypal na dlažební kostky, než naskočil do auta a ujel. Byl to chytrý trik, jakási improvizovaná verze zastavovacího pásu, který při automobilových honičkách používá policie. Shawovi bylo jasné, že pokud jde špionovi o víc než jen o špehování, vrátí se ozbrojený hned ve chvíli, kdy Shaw odloží motorku.

Alespoň se mu podařilo automobil identifikovat – tmavě zelená Honda Accord s kalifornskou poznávací značkou. Na číslo však neviděl. Auto odbočilo doleva a uhánělo po nájezdové rampě na dálnici.

Když jsem teď špiona odhalil, pomyslel si Shaw, dá už si pokoj?

Na devadesát pět procent ne. Tento údaj však nemohl podložit ničím jiným než vlastní intuicí.

Sesedl z motorky, našel kus lepenky a shrnul hřebíky do kanálu – samozřejmě to dělal v zájmu ostatních motoristů, ale zároveň věděl, že kdyby se stala nehoda, sjely by se na místo záchranné složky, jejich majáčky a sirény by zbytečně poutaly pozornost a policisté by mohli chodit dům od domu a hledat svědky.

Do knihovny Shaw zatím jet nemohl. Někdo – očividně nepřítel – věděl o existenci domu na Alvarez Street. Znovu nasedl na motorku a rychle se do domu vrátil. Vyfotografoval veškeré otcovy dokumenty a zašifrované soubory odeslal na svůj zabezpečený účet na cloudu, přičemž do kopie připojil Mack.

Teprve pak se vrátil k motorce, znovu ji nastartoval a zprudka vyrazil na hlavní silnici, která ho měla dovést do Stanfordovy knihovny.

Myšlenky na totožnost a cíle jeho špiona byly rázem tytam. Stačilo ujet pár metrů a vše přehlušilo bujaré nadšení z jízdy. Lezení po skalách byla náročná, téměř intelektuální radost. Projíždění ulic v nízké rychlosti a s vysokými otáčkami na hladkých pneumatikách, střídání brzdy a plynu v kopcovitých ulicích… to bylo ryzí, ničím neředěné vzrušení.

Shaw viděl policejní detektivku Bullittův případ ze šedesátých let, kde Steve McQueen – jemuž byl Shaw mimochodem docela podobný, jak mu pravidelně někdo připomínal – pronásledoval ve Fordu Mustang dva zabijáky ujíždějící v dalším sporťáku Dodge Charger. Zběsilá jízda křivolakými a svažitými ulicemi San Franciska byla nejlepší automobilová honička, jaká kdy byla natočena. A kdykoliv se Shaw v tomto městě ocitl, nikdy si nenechal ujít příležitost prozkoumat jeho spletitou a lákavou infrastrukturu stejně jako kdysi detektiv Frank Bullitt a vůbec mu nevadilo, že čas od času vylétne do vzduchu nebo zadriftuje.

Momentálně projížděl čtvrtí Mission, ve které stál Ashtonův dům.

Tuhle oblast měl obzvlášť rád, protože tady měl před pár lety zakázku a strávil tu několik týdnů. Až do nechvalně proslulého zemětřesení v roce 1906, které zničilo velkou část San Franciska, byla tato čtvrť velmi řídce osídlená. Protože tu bylo víc nezastavěného území, a tím i méně škod po zemětřesení a následných požárech, začali se sem obyvatelé města přesouvat, aby si zde založili nový život. Mezi těmito novousedlíky figurovali běloši – především Poláci a Němci –, ale i Mexičané a lidé z různých koutů Latinské Ameriky. Až do poloviny dvacátého století byla tato čtvrť vykřičená, drsná a hodně nebezpečná. V sedmdesátých letech však do ní pronikla kontrakultura.

Dnes byla čtvrť Mission epicentrem punkové hudební scény a také domovem homosexuálních a transsexuálních komunit.

Když zde Shaw pátral po dvojčatech Bensonových, dozvěděl se taky, že jedním ze zajímavých aspektů této čtvrti je i neobvykle vysoký počet obyvatel, jejichž rodiny pocházejí z mexického státu Yucatan. V oblasti, kterou právě projížděl, byly dokonce rodnou řečí mnoha obyvatel mayské jazyky, expresivní a složité. A před chvílí minul park pojmenovaný In Chan Kaajal, což v mayštině znamená „Moje městečko“.

Když se pak přesunul na sever, opustil čtvrť Mission a ocitl se v „SoMa“, což byla trochu hloupá urbanizovaná zkratka pro čtvrť „South of Market“. Starousedlíci jí také občas přezdívali „South of the Slots“ podle drážky mezi kolejnicemi, po nichž ve čtvrti Market jezdily dnes už neexistující tramvaje. Stejně jako Mission měla i čtvrť SoMa barvitou historii, ale pestré barvy rychle ustupovaly komerční šedi. Dnes zde sídlily desítky firem, muzeí, galerií a středisek tradiční zábavy. Co by na to řekli někdejší pankáči?

Zanedlouho Shaw dorazil ke knihovně, která se nacházela na severním okraji SoMa, v jedné ze zámožnějších částí této čtvrti. Bylo odtud blízko do finanční čtvrti, takže zaměstnanci tamních advokátních kanceláří a obchodních firem mohli pohodlně využívat služeb univerzitní knihovny specializované na ekonomickou a obchodní literaturu.

Shaw zastavil u obrubníku, ale motor nechal zapnutý. Knihovna stála na protější straně ulice ve fádní dvoupodlažní budově ze skla a hliníku. Neměla žádnou architektonickou hodnotu, ale Shaw si ji přesto pečlivě prohlédl. Pozoroval přicházející i odcházející návštěvníky, z nichž většina byla v konzervativně střižených oblecích. Ale našlo se i pár kurýrů a pracovníků donáškových služeb.

Shaw si přitiskl na ucho telefon, aby předstíral, že telefonuje, a dál sledoval vstupní proceduru.

Hlavní vchod vedl do rozlehlého vestibulu, kde se nacházely dva vnitřní vstupy. Ten nalevo od stanoviště ostrahy byl určený pro návštěvníky. Do vstupu napravo směli jen členové. Návštěvníci museli projít bezpečnostním rámem a vysypat do košíku obsah kapes, který jim členové ostrahy zkontrolovali. Kromě toho se návštěvníci museli legitimovat, ale zaměstnanci knihovny si jméno jen zapsali do seznamu a dál ho neověřovali.

Shaw zařadil rychlost a odjel o blok dál, kde bylo vyhrazené parkování pro motorky a skútry. Zamkl motorku ke sloupku, přičemž na kabel navlékl i helmu. Rozhlédl se kolem sebe a rychle vložil pouzdro s pistolí i nůž do zamykacího boxu pod sedadlem, který si přesně pro tyto účely vyrobil. Nakonec se ujistil, že trasovací systém GPS je aktivní – odhodlaný zloděj dokáže čmajznout i motorku zamknutou dvěma kabely.

Colter Shaw nerad nechával své zbraně bez dozoru, ale nebylo zbytí. Navíc si připomněl, že by se neměl nechat zcela pohltit paranoiou, jak se to přihodilo jeho otci. A navíc: do jakých problémů by se mohl dostat v obyčejné knihovně?

8.

Historku už měl připravenou.

Koncipienta Cartera Skye z advokátní kanceláře Dorion & Dove vyslali do knihovny nadřízení s úkolem vyhledat podklady k jakési sporné otázce v zákoně o pojišťovnictví. Toto krytí nebylo tak úplně vycucané z prstu. Když se Colter před pár lety živil jako právní asistent, dělal pro jednoho z partnerů na toto téma rešerši. Jednalo se o složitou otázku subrogace – konkrétně zda pojišťovna získává právo žalovat viníka jménem pojištěnce, pokud mu vyplatí pojistné plnění.

Příjemný hispánský strážce však neměl zájem zjišťovat, za jakým účelem Shaw vulgo Skye poctil knihovnu návštěvou, a Shaw už vystupoval pod falešnou identitou tolikrát, že dobře znal základní pravidlo: neupoutej na sebe podezření tím, že začneš vysvětlovat něco, na co se tě nikdo neptal.

„Platí se něco?“ otázal se.

Strážce mu vysvětlil, že pokud není návštěvník student nebo pedagog, činí vstupní poplatek deset dolarů. Shaw mu je předal v hotovosti a na vyžádání mu pak předložil i svou legitimaci, která shodou okolností obsahovala jeho pravou fotografii i skutečné údaje o výšce, váze a barvě očí, jen jméno „Skye“ bylo převzato ze Shawovy poslední tajné operace. Mack byla na vymýšlení nových identit expertka. (Tato činnost byla naprosto legální, pokud se člověk nepokusil porušit zákon nebo někoho podvést.)

Strážce vsunul legitimaci do tiskárny, ze které po chvíli vyjela nálepka se Shawovou fotkou. Shaw si ji připlácl na prsa.

Přemýšlel, že strážci ukáže fotografii Amose Gahla – vyfotil si ji mobilem z článku o Gahlově smrti – a zeptá se ho, jestli si na tohoto muže náhodou nepamatuje. Strážce však byl mladý, a pokud kdy Gahl do této knihovny chodil, uplynula od té doby řada let.

„A co je tam?“ ukázal na dvojité dveře napravo.

VSTUP JEN PRO ČLENY

„Tam jsou vesměs historické dokumenty.“

„Právní věci?“

„Taky. Plus městské plánování, územní rozvoj, nemovitosti, státní evidence.“

„Vážně? Řešíme teď v kanceláři případ, jehož kořeny sahají třicet čtyřicet let zpátky. Hledám stará územní rozhodnutí, která na magistrátu nemají. Je nějaký způsob, jak bych se mohl dostat dovnitř?“

Shaw doufal, že se teď neobjeví nějaký zkušený knihovník a nezeptá se ho, co konkrétně by potřeboval.

„Tak to se musíte objednat. Zavolejte na tohle číslo.“ Strážce podal Shawovi vizitku a ten si ji schoval do kapsy kalhot. Pravděpodobnější bylo, že jeho otec nebo Gahl chodili jen do veřejně přístupné části knihovny. A teprve když Shaw nic nenajde tam, možná si našprtá staré kalifornské zákony o územním rozvoji a pokusí se proniknout i do neveřejné části.

Poděkoval Hispánci a potom prošel přes mlčenlivý bezpečnostní rám do rozlehlého a dobře osvětleného veřejného sektoru knihovny.

Jenže kam teď?

Knihovna byla moderně zařízená, což se dalo u instituce napojené na jednu z nejštědřeji financovaných univerzit v zemi očekávat. V jejím středu se nacházel kruhový pult, za kterým seděli knihovníci. Momentálně se tam nacházel asi pětatřicetiletý černoch v béžovém obleku, který se pekelně soustředil na počítačový monitor.

Od středového pultu pak paprskovitě vyrážely dlouhé řady stolů s prostornými pracovními stanicemi. Na velkých displejích se lenivě převalovaly spořiče obrazovky v podobě cihličky s názvem knihovny. Na stolech v jednotlivých kukaních se nacházely veškeré kancelářské potřeby: pera, bloky s papíry, poznámkové lístečky i kancelářské spony. A celý tento prostor obklopovaly regály s knihami a časopisy. Okna na čelní a boční stěně se táhla od podlahy až po strop a u zadní zdi se nacházela zhruba desítka kanceláří či zasedacích místností. Balkon v prvním patře byl stejně jako dole lemovaný regály a pracovními stanicemi.

V této části přízemí mnoho návštěvníků nebylo. Dva starší byznysmeni, kteří si odložili saka, se skláněli nad jakýmisi starými knihami. Mladá žena v kostkovaných šatech a štíhlý muž v bílé košili a tmavém obleku – oba vypadali na pětatřicátníky – seděli u počítačů.

Shaw si instinktivně prohlédl celou knihovnu a vytipoval možné únikové trasy. Žádnou hrozbu samozřejmě necítil, ale hledání východů patřilo k základním činnostem survivalisty. Shaw ji automaticky prováděl, kamkoliv přišel.

Nikdy neztrať orientaci…

Samozřejmě tu byl hlavní vchod a pak schodiště vedoucí do prvního patra. Plus výtah. Prosklené dveře v zadní části sálu pak vedly do části určené jen pro členy. Otevíraly se do zasedací místnosti, z níž se pravděpodobně nabízely další únikové trasy, jenže zasedačka byla momentálně obsazená; zády k proskleným dveřím tam seděla žena středního věku v kostýmu a štíhlý muž v tmavém saku. Naproti nim si hověl zasmušilý muž s výraznými světlými vlasy. Dveře byly opatřené zámkem, ale Shaw neměl jak zjistit, zda jsou teď zamčené.

V prosklené boční stěně se pak nacházely požární dveře vybavené alarmem, které vedly do boční uličky. Kromě toho zde byla ještě pánská i dámská toaleta a také dveře s nápisem ZÁSOBY.

Shaw si tyto informace zapsal do paměti a pustil se do práce. Pokud správně předpokládal, že jeho otec identifikoval tuto knihovnu jako místo, na které mohl Gahl ukrýt důkazy, kde se tyto důkazy s největší pravděpodobností nacházejí?

Odhadoval, že celou tašku sem Gahl nejspíš neumístil. Byla opatřená názvem firmy a zřejmě měla i větší rozměry, takže by byla nápadná. Gahl pravděpodobně vytáhl její obsah – kopie inkriminujících e-mailů, korespondenci, tabulky, počítačové disky či paměťové nosiče, zkrátka cokoliv – a uschoval ho na nějaké netušené místo. Například mezi stránky nějaké knihy nebo časopisu, do stinných zákoutí za řadami svazků v regálech či na nich, případně do prostoru pod zásuvkami u některé pracovní stanice.

Shaw procházel mezi regály, které se prohýbaly pod tíhou knih s roztodivnými názvy: Právní závazky v případě námořních kolizí: Zátoky a přístavy, Jak proniknout za korporátní štít nebo Zakládáme neziskovou akciovou společnost. Bylo zde dobrých čtyři až pět tisíc svazků a Shaw si všiml, že některé z nich jsou docela staré, například titul Kdo je kdo v sanfranciské obchodní branži: 1948. Existovalo snad lepší místo, kam ukrýt důležité dokumenty, cédéčko či SD kartu, než některá z knih tohoto typu? Materiály by byly každému na očích, ale přitom ukryté v knize s nulovou pravděpodobností něčího zájmu.

Shaw si ovšem spočítal, že projít všechny knihy by mu trvalo zhruba měsíc. Navíc by tím zákonitě vzbudil podezření… Ne, Gahl nebyl žádný hlupák. Ty důkazy ukryl, protože věděl, že ho nepřátelé dost možná zabijí. Určitě je schoval na místě, které někdo – kolega nebo policie – dokáže odhalit logickou úvahou.

Shaw si všiml, že se na něj dívá knihovník.

Přátelsky na něj kývnul, zamířil k jedné pracovní stanici a posadil se. Po posunutí myši se na monitoru objevila hlavní nabídka s vnitřní databází obsahu knihovny. Přesně tohle si přál. Zadal do okénka heslo Gahl, Amos. Nic. Zkusil tedy Shaw, Ashton. Opět žádný odkaz.

Po zadání hesla BlackBridge mu však jeden odkaz vypadl.

Vedl na knihu s názvem Kalifornské korporátní licence, svazek I.

Předpokládal Gahl, že Ashton Shaw nebo někdo jiný učiní přesně toto – zadá do vyhledávače název inkriminované společnosti, a získá tak název knihy obsahující ukryté důkazy?

Byla by to elegantní a jednoduchá stopa.

Doprovodné údaje ke knize poslaly Shawa k regálu kousek od kruhové stanice knihovníků. Ano, kniha tady opravdu byla, tlustá a vázaná v tmavě červené kožence. Shaw ji vytáhl z regálu a položil ji na podlahu. Nato vytáhl sousední svazky a prošmátral prostor za nimi. Když nic nenahmatal, přejel ještě rukou po chladném kovovém rámu. Nic. Vrátil zbylé knihy do regálu a Korporátní licence si odnesl k pracovní stanici.

Ze všeho nejdřív knihu otevřel a podíval se, jestli Gahl nějakou část nevyřízl a do takto vzniklé dutiny neukryl paměťovou kartu nebo čip. Žádnou skrýš ovšem neobjevil a nenašel ani žádné volné listy s poznámkami vložené mezi stránky. Kniha nebyla ničím jiným než seznamem korporací s povolením podnikat na území státu Kalifornie. Shaw ji nyní otevřel na stránce s položkou BlackBridge, protože usoudil, že kdyby chtěl Gahl v knize něco ukrýt nebo do ní vepsat vzkaz, logicky by to udělal právě zde. Na stránce však nic takového nebylo. Shaw si přečetl celou stránku. Kromě názvu firmy obsahovala položka pouze údaj o sídle firmy v Los Angeles, což už Shaw věděl, a o pobočkách v San Francisku a dalších městech.

Shaw tedy prolistoval celý objemný svazek. Žádné důkazy, žádné poznámky, žádné klikyháky na okrajích. Shaw důkladně prozkoumal i hřbet.

Nic.

Zatraceně. Vrátil knihu do regálu, usedl k počítači a zadal do vyhledávače pár dalších dotazů. Zaleski, Todd, radní zabitý lidmi z firmy BlackBridge. Žádné odkazy. Liboval si snad Gahl v přesmyčkách nebo v jiných metodách šifrování? Shaw zkusil zadat původní hesla v různých obměnách.

Vyťukal PVMZ a Plán vylepšení městské zástavby.

Bez úspěchu.

Vymazal historii hledání, nechal počítač usnout a po chvíli usoudil, že knihovna zřejmě nakonec není místem úkrytu Gahlových materiálů. Možná byla správná druhá Shawova teorie, totiž že Ashton chodil do knihovny proto, aby na zdejších počítačích vyhledával potřebné údaje.

Takže ztráta času.

Colter Shaw se však vzápětí opravil: kdepak, eliminace možné stopy nikdy není ztráta času. I tato zdánlivě marná návštěva ho posunula o krok blíž k cíli. Práce lovce odměn ho naučila zaujímat pozitivní přístup. Postupuj krůček po krůčku.

Bylo načase vyrazit do skladu v Embarcaderu a pak do domu v Burlingameu, protože právě tyto dvě lokality byly nejpravděpodobnějšími místy, kde se ukrývají materiály Amose Gahla.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Poslední důkaz.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.