Autoimunitní onemocnění

Vyšlo také v tištěné verzi

Palmer Kippola

Autoimunitní onemocnění – e-kniha

Copyright © TRITON, 2021

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Kippola, Palmer, 1965-

[Beat autoimmune. Česky]

Autoimunitní onemocnění : šest klíčů k uzdravení / Palmer Kippola ; přeložila
Eva Klimentová. -- Praha : Stanislav Juhaňák - Triton, 2021. -- 391 stran

Přeloženo z angličtiny. -- Obsahuje bibliografii, bibliografické odkazy a rejstřík

ISBN 978-80-7553-854-3 (vázáno)

* 616-092.19-008.6 * 616-084 * 615.8:615.279 * 613.2 * 616-008.6 * 615.8 * (035)

– autoimunitní nemoci

– prevence onemocnění

– detoxikace organismu

– racionální výživa

– funkční poruchy (lékařství)

– holistická medicína

– příručky

615.8 - Fyzioterapie. Psychoterapie. Alternativní lékařství [14]

Autoimunitní onemocnění

Šest klíčů k uzdravení

Tato kniha ani žádná její část nesmí být kopírována,
rozmnožována ani jinak šířena bez písemného souhlasu vydavatele.

Upozorňujeme čtenáře, že tato kniha nemá být náhradou za posudek a/nebo radu řádného lékařského odborníka. Tato kniha obsahuje obecné informace ohledně zdraví a má pouze vzdělávací charakter.

Autorka se vynasnažila uvést internetové adresy, které jsou v době vydání této knihy platné, avšak autorka ani nakladatel nenesou odpovědnost za nepřesné či neúplné adresy nebo za změny, k nimž došlo po vytištění a vydání této knihy. Navíc autorka ani nakladatel nemají kontrolu nad jakýmikoli webovými stránkami, které patří třetím stranám, ani nad obsahem těchto webů, a za jejich obsah nenesou odpovědnost.

© Stanislav Juhaňák – TRITON, 2021

Copyright © 2019 Palmer Kippola

Translation © Eva Klimentová, 2021

Cover © Renata Brtnická, 2021

Vydal Stanislav Juhaňák – TRITON,

Vykáňská 5, 100 00 Praha 10

www.tridistri.cz

ISBN tištěné knihy: 978-80-7553-854-3

ISBN ePUB: 978-80-7684-004-1

ISBN MOBI (Kindle): 978-80-7684-005-8

ISBN PDF: 978-80-7684-003-4

Mým rodičům, Edu Beyerovi a Beverly Rabeyové,
kteří mě nade vše milovali a věřili mi.

Tomovi, mé spřízněné duši,
strategickému poradci a největšímu stoupenci.

Všem, kdo mají diagnózu
„nevyléčitelné“ autoimunitní nemoci
a bylo jim sděleno, že nemohou dělat
nic jiného než „brát léky“.
Tato kniha je pro vás.

Seznam zkratek a značek použitých v knize

ACE

adverse childhood experience, nežádoucí zážitek v dětství

ADHD

attention deficit hyperactivity disorder, porucha pozornosti s hyperaktivitou

ALA

kyselina alfa-lipoová

ALCAR

acetyl-L-karnitin

ALS

amyotrofická laterální skleróza

APA

American Psychological Association, Americká psychologická společnost

ART

autonomic response testing, testování autonomní odpovědi

AS

ankylozující spondylitida

ASIA

autoimmune syndrome induced by adjuvants, syndrom (spektrum) autoimunitních poruch vyvolaných přídavnými látkami (adjuvanty)

ATB

antibiotika

B.

Bifidobacterium

BPA

bisfenol A

CBCT

cone beam computed tomography, výpočetní tomograf

poskytující trojrozměrný (3D) obraz

CDC

Centers for Disease Control and Prevention, Centrum pro kontrolu a prevenci nemocí (v USA)

CDG

kalcium-D-glukarát

CDI

Clostridium difficile

CFS

chronic fatigue syndrome, chronický únavový syndrom

CFU

colony forming units, kolonie tvořící jednotky

CIRS

chronic inflammatory response syndrome, syndrom chronické zánětlivé odpovědi

CMV

cytomegalovirus

CoQ10

koenzym Q10

CRP

C-reaktivní protein

DDT

dichlordifenyltrichlorethan

DHA

kyselina dokosahexaenová

DHEA

dehydroepiandrosteron

DHEA-S

dehydroepiandrosteron sulfát

DIM

diindolylmethan

DMPS

kyselina 2,3-dimerkapto-propan-1-sulfonová

DMSA

kyselina dimerkaptosukcinová

DNA

deoxyribonukleová kyselina

DNRS

dynamic neural retraining system, systém dynamického neurálního přeškolení

E. coli

Escherichia coli

EBV

virus Epsteina a Barrové

EDTA

kyselina ethylendiamintetraoctová

EFT

emotional freedom technique, technika emoční svobody / technika uvolnění emocí

EGCG

epigalokatechin galát

EMDR

eye movement desensitization and reprocessing, desenzibilizace a přepracování pomocí očních pohybů

EMF

elektromagnetické frekvence / elektromagnetická pole

EPA

Environmental Protection Agency, Úřad pro ochranu životního prostředí (v USA)

EPA

kyselina eikosapentaenová

ERMI

environmental relative moldiness index, index relativní plesnivosti prostředí

EWG

Environmental Working Group, Pracovní skupina pro životní prostředí

FDA

Food and Drug Administration, Úřad pro kontrolu potravin a léčiv (v USA)

FIGHTS

food – infections – gut health – hormone balance – toxins – stress, strava – infekce – zdravá střeva – hormonální rovnováha – toxiny – stres

FMS

fibromyalgický syndrom

FMT

fecal microbiota transplantation/transfer, fekální mikrobiální transplantace / transplantace stolice / přenos fekální mikrobioty z dárce na příjemce

GABA

kyselina gama-aminomáselná

GERD

refluxní choroba jícnu

GI

gastrointestinální

GIT

gastrointestinální trakt (trávicí ústrojí)

GMO

geneticky modifikované organismy

GSH

glutathion (γ-glutamylcysteinyglycin)

GSTM1

glutathion S-transferáza M1

H. pylori

Helicobacter pylori, helikobakter

HBOT

hyperbarická oxygenoterapie

HCA

heterocyklické aminy

HCl

kyselina chlorovodíková

HCV

virus hepatitidy (žloutenky) C

HDL

high-density lipoprotein, cholesterol o vysoké hustotě

HGH

human growth hormone, lidský růstový hormon

HHV

human herpes virus, lidský herpes virus

HIIRT

high-intensity interval resistance training, vysoce intenzivní intervalový rezistenční trénink

HIIT

high-intensity interval training, vysoce intenzivní intervalový trénink

HIV

human immunodeficiency virus, virus lidské imunitní nedostatečnosti

HLA-DR

lidský leukocytární antigen skupiny DR

HRT

hormone replacement therapy, hormonální substituční terapie

IBD

inflammatory bowel disease, nespecifické střevní záněty

IBS

irritable bowel syndrome, syndrom dráždivého tračníku

IF

intermittent fasting, přerušovaný půst

IFM

Institute for Functional Medicine, Institut funkční medicíny (v USA)

Ig

imunoglobulin

JRA

juvenilní revmatoidní artritida

L.

Lactobacillus

LDL

low-density lipoprotein, cholesterol o nízké hustotě

LPS

lipopolysacharidy

MCAS

mast cell activation syndrome, syndrom aktivace žírných buněk

MCS

multiple chemical sensitivity, syndrom mnohočetné chemické přecitlivělosti

MCT

medium chain triglycerides, triglyceridy se středně dlouhým řetězcem

MPS

myofascial pain syndrome, syndrom myofasciální bolesti

MRI

magnetic resonance imaging, zobrazení magnetickou rezonancí

MRSA

methicillin-resistant Staphylococcus aureus, zlatý stafylokok rezistentní vůči methicilinu

MSG

mono sodium glutamate, glutaman sodný

MTHFR

methylentetrahydrofolát reduktáza

NAC

N-acetylcystein

NCGS

non-celiac gluten sensitivity, neceliakální glutenová senzitivita

NK (buňky)

natural killers, přirozené zabíječe

NRT

nutrition response testing, testování nutriční odpovědi

NSAID

nonsteroid antiinflammatory drugs, nesteroidní protizánětlivé léky

PAH

polycyklické aromatické uhlovodíky

PAS

poruchy autistického spektra

PC

phosphatidylcholine, fosfatidylcholin

PCB

polychlorované bifenyly

PCOS

syndrom polycystických ovarií

PMS

premenstruační syndrom

PPI

proton pump inhibitors, inhibitory protonové pumpy

PS

phosphatidylserine, fosfatidylserin

RA

revmatoidní artritida

rBGH

recombinant bovine growth hormon, růstový hormon pro hovězí dobytek

RS

roztroušená skleróza

SAD

standard American diet, běžná americká/západní strava

SCD

specific carbohydrate diet, specifická sacharidová dieta

SIBO

small intestinal bacterial overgrowth, přemnožení bakterií v tenkém střevě

sIgA

střevní sekreční imunoglobulin A

SLE

systémový lupus erythematodes

VDR

mutace pro vitamin D

VZV

varicella-zoster virus

WHO

World Health Organization, Světová zdravotnická organizace

Předmluva

Máte klíč ke svému zdraví

Mark Hyman, MD

Některá z více než stovky autoimunitních nemocí postihuje každého pátého Američana a zhruba deset procent světové populace. Abychom pochopili rozsah tohoto problému, řekněme si, že tyto choroby mají vyšší výskyt a výdaje na léčbu než rakovina, kardiovaskulární onemocnění a cukrovka dohromady a jsou jednou z hlavních příčin úmrtí žen do čtyřiašedesáti let.

Výčet autoimunitních nemocí je dlouhý a stále roste. Patří mezi ně například Hashimotova tyroiditida (snížená funkce štítné žlázy), Gravesova-Basedowova nemoc (zvýšená funkce štítné žlázy), diabetes I. typu, nespecifické střevní záněty (IBD), jako jsou Crohnova nemoc nebo ulcerózní kolitida, roztroušená skleróza (RS), celiakie, revmatoidní artritida (RA), skleroderma, Sjögrenův syndrom, lupus, ekzém, lupénka (psoriáza) a vitiligo. Za autoimunitní byly nedávno označeny i některé typy kardiovaskulárních chorob a chronická lymeská borelióza. Projevy těchto nemocí jsou různé, mnohdy vyvolávají frustraci a způsobují značné vysílení. Často se vyskytují i několik let předtím, než se podaří stanovit diagnózu. K nejčastějším potížím patří hluboká únava, nespavost, zamlžené myšlení, bolesti a pobolívání celého těla, znecitlivění částí těla a brnění, vypadávání vlasů, otoky a nemožnost zhubnout.

Není divu, že se šíří epidemie autoimunitních onemocnění. Na vině je dramatický nárůst toxikantů v životním prostředí, strava s vysokým obsahem cukru a jednoduchých sacharidů, nadužívání antibiotik a nedostatečné využívání základních metod zmírnění stresu. V současnosti na mou kliniku dochází už i desetileté děti, které mají potíže se sníženou funkcí štítné žlázy, a dokonce s revmatoidní artritidou.

Západní medicína vyniká v akutní péči, například při infarktu či úrazech, bohužel však příliš neumí léčit chronické zdravotní potíže, jako jsou například právě autoimunitní nemoci. Steroidy, imunosupresiva a silné léky proti bolesti sice mohou přinést dočasné zmírnění příznaků, ale dlouhodobě jsou pro organismus škodlivé a jejich užívání dokonce může samo o sobě způsobit autoimunitní nemoc a rakovinu.

Pokud zápolíte se záhadnými symptomy či s nějakou autoimunitní nemocí a zatím vám tradiční léčba moc nepomohla nebo vám lékaři sdělili, že pro své uzdravení nemůžete nic udělat, možná budete mít chuť využít přírodní metody, které fungují.

Naštěstí tedy existují i jiné možnosti než tradiční medicína. Už dvacet let prosazuji poměrně nový typ medicíny, který se skvěle hodí k léčbě autoimunitních nemocí. Jmenuje se funkční medicína (FM) – vědecký přístup, který zkoumá člověka jako celek a řeší zdravotní potíže na úrovni prvotních příčin.

V současnosti už máme vědecké poznatky, informace i metody, které umožňují vyléčení i prevenci autoimunitních nemocí. V rozporu s kdysi oblíbeným názorem autoimunitní nemoc není „jednosměrka“. Díky převratnému výzkumu v posledních deseti letech jsme získali autoimunitní rovnici: zjistěte a odstraňte základní příčiny zánětu a vylečte si střeva.

Ačkoli se zdá, že autoimunitních nemocí je celá řada, ve skutečnosti se jedná o jednu poruchu s bezpočtem variací podle geneticky slabého článku daného jedince. Každé autoimunitní onemocnění je projevem selhání imunitního systému, způsobeného chronickým zánětem. V mém případě byla největším zdrojem zánětu otrava rtutí. Tak vznikly podmínky pro chronický únavový syndrom, který mě zcela vysílil. Uzdravil jsem se, až když jsem odstranil rtuť z organismu a vyléčil jsem si střeva. Dodržováním těchto osvědčených zásad se na mé klinice uzdravily stovky pacientů. Podobně se uzdravili i jiní lékaři a odborníci a nyní vedou na této cestě své klienty.

Když Palmer v devatenácti letech zjistila, že má roztroušenou sklerózu, naštěstí se nespokojila s odpovědí, že „se nedá nic dělat“. Tvrdošíjně hledala odpověď na otázku, proč vlastně onemocněla, a potom rázně vyřešila původní příčiny nemoci.

Tomu nás učí funkční medicína. Budeme-li pracovat na úrovni původních příčin a hledat zdroj či zdroje zánětu, najdeme klíč k uzdravení. Mým nejdůležitějším původcem byla rtuť. U Palmer to byl lepek a chronický stres. Příčiny vašich obtíží mohou být jiné, ale pravděpodobně budou spadat do jedné z těchto kategorií: nevhodná strava, infekce, nezdravá střeva, hormonální nerovnováha, toxiny a stres.

Palmer je ideální průvodkyní na vaší cestě ke zdraví, protože kdysi na tom byla podobně jako vy, hledala odpovědi a zoufale chtěla, aby jí bylo lépe. Přála si mít knihu, kterou právě čtete. Po uzdravení z roztroušené sklerózy začala hledat původní příčiny a řešení, stala se certifikovanou zdravotní koučkou v oboru funkční medicíny a zasvětila život pomoci těm, kteří nadále trpí. Chce, aby cesta ke zdraví byla pokud možno co nejméně bolestivá. V této knize dostupnou formou předkládá nejnovější vědecké poznatky a poskytuje rámec pro uzdravení. Z vlastních zkušeností vím, že zaručeně funguje.

Jestliže omezíte zánětlivé faktory a posílíte ty prospěšné, přiblížíte se k uzdravení. Vyléčení původních příčin vyžaduje aktivní přístup. Palmer léčbu rozdělila do několika uskutečnitelných a zvládnutelných kroků, které může dodržovat každý. Například k odstranění škodlivin: snižte toxickou zátěž průmyslově zpracovanými potravinami, zbavte se chemických přípravků při péči o domácnost a osobní hygienu a vyřešte toxický stres. A k posílení prospěšných prvků: jezte hodnotné, čerstvé potraviny, dbejte na dostatek spánku a naučte se jednoduchá každodenní relaxační cvičení. Jinými slovy, dejte svému tělu, co si žádá, a pak se zahojí, ozdraví, a dokonce začne prospívat. To platí jak v případě, že zápolíte s autoimunitním onemocněním, tak i v případě, že nechcete onemocnět.

Máte v ruce klíč k uzdravení. Je na vás, jestli jej použijete, abyste odemkli dvířka ke zdraví a k celkové spokojenosti.

Úvod

Můj příběh

Nelze změnit všechno, čemu se postavíme; nemůžeme však změnit nic, čemu se nepostavíme.

James Baldwin,
americký spisovatel a společenský aktivista

V červenci roku 1984 jsem byla veselá a pilná devatenáctiletá studentka vysoké školy. Právě jsem se vrátila na prázdniny domů do Los Angeles a pracovala jsem na brigádě v místní restauraci. Chtěla jsem za pár let dostudovat a jinak jsem žádné další velké plány neměla, ale budoucnost v každém případě vypadala slibně. Nebo jsem si to aspoň myslela.

Jednou ráno mě cestou do práce začala brnět chodidla. Znáte ten pocit, který se dostaví, když si přesedíte nohu? Když se do ní vrací krev, cítíte, jako by vás bodaly jehličky. Jenomže onoho rána se mi nohy znovu nedokrvily. Brnění nepolevovalo, ať jsem jimi třepala a kroutila sebevíc.

Během pár hodin mě začala brnět i lýtka, a jakmile mravenčení dospělo až ke kolenům, zavolala jsem rodičům. Odpoledne, když jsme spolu seděli v ordinaci u neuroložky, ten nepříjemný pocit zachvátil i moje břicho. Neuroložka mi zkontrolovala reflexy, nechala mě přejít přes místnost, jako bych kráčela po napjatém laně, a sledovala, jak se se zavřenýma očima dotýkám špičky nosu. Za pár minut mi stanovila diagnózu. „Jsem si na devadesát devět procent jistá, že máte roztroušenou sklerózu,“ řekla mi.

Cože mám? Roztroušenou... co?!

Byli jsme ohromeni a zmateni. Lékařka pokračovala: „Objednám vás na nukleární magnetickou rezonanci (nukleární magnetická rezonance byl děsivě znějící původní název pro MRI, magnetickou rezonanci), aby se to potvrdilo, ale pokud mám pravdu, pak s tím nemůžete vůbec nic dělat.“ Odešli jsme s minimem informací a pochmurnými vyhlídkami.

Večer mi začaly dřevěnět nohy. V posteli začal ten děsivý pocit znecitlivění stoupat vzhůru po těle a zahalil mě jako mlha. Když jsem usnula, znecitlivělo mi celé tělo. Takhle naprosto znecitlivělá od krku dolů jsem byla půldruhého měsíce.

Byla to strašlivá doba, ale rodiče nedávali najevo strach. Místo toho mě táta podporoval v pocitu, že to zvládnu, a často opakoval: „Však my to překonáme.“ Většinou jsem mu věřila, ale občas mi bylo do pláče, když jsem si dělala obavy o budoucnost. Maminka mě naštěstí vždycky dokázala pochopit a laskavě o mě pečovala. Pomohla mi zjistit informace a naplánovat si budoucnost, která se ovšem velmi lišila od našich původních představ. Společně jsme si představovaly, jak bych mohla na invalidním vozíku studovat na místní univerzitě.

Byla jsem nesmírně vděčná za dobré přátele, které tato záhadná nemoc neodradila a kteří mě denně navštěvovali. Někteří pobyli déle a dívali se se mnou na filmy, jiní mi nosili knihy. Jedna kamarádka přinesla dar, který mi ovšem tehdy jako dar nepřipadal. Přišel v podobě otázky. Zeptala se mě: „Proč myslíš, že jsi dostala roztroušenou sklerózu?“

Ty jo! Tahle krátká otázka měla spoustu důsledků. Měla jsem si snad z nemoci vzít nějaké ponaučení? Udělala jsem něco, co způsobilo, že jsem onemocněla roztroušenou sklerózou? Jak se opovážila naznačit, že za to můžu já! Ale co když ano? Pokud jsem si nemoc nevědomky přivodila, možná bych mohla udělat něco, čím bych se jí zbavila. Tehdy ovšem ani jedna z nás nevěděla, že tato otázka se na dalších třicet let stane mou Polárkou.

Jedna otázka, čtyři pokusy

Týden poté jsem ležela na pohovce a přemítala nad touto otázkou. Zčistajasna mě napadla odpověď. Rodiče mě adoptovali v raném dětství. Poskytli mi lásku a péči, ale táta, povoláním vojenský pilot, musel mít vždycky ve všem za každou cenu pravdu, a tak jsme se spolu často neshodli. Byl unáhleně kritický a neústupný a hodně křičel. Maminka měla mírnější povahu a neustále zápolila s nadváhou. Táta si nejspíš myslel, že když bude křičet hlasitěji, máma třeba zhubne.

Jedna z mých nejranějších vzpomínek vypovídá o všem: táta řve na mámu, která se zamkla v ložnici a pláče. Byly mi tak tři nebo čtyři roky, stála jsem v předsíni se zaťatými pěstmi a vyhrožovala jsem tátovi. Nepamatuju si, co přesně jsem říkala, ale sdělení bylo jasné: „Jestli nezmlkneš, tak si mě nepřej!“

Byla jsem vždycky až přehnaně připravená ochraňovat maminku. Jak jsem tak ležela na pohovce a přemítala nad důvody, proč mám roztroušenou sklerózu, došlo mi, že můj imunitní systém vlastně také musel reagovat takovou přemrštěnou obranou. Uvědomila jsem si, že vojáci mého imunitního systému byli vycvičeni k obraně a ochraně při sebemenším popudu. A pokud nemohli bojovat v opravdovém boji, vytvořili si falešný, i když výsledkem byla střelba do vlastních řad a obětí se stalo moje tělo. Nabuzená a neřízená imunitní odpověď tedy může mít za následek autoimunitní onemocnění, jako je například roztroušená skleróza, při níž imunitní systém útočí na tkáně vlastního těla. V případě roztroušené sklerózy napadá a poškozuje myelinovou pochvu, ochrannou vrstvu, která izoluje nervová vlákna.

V roce 1984 mě tedy na pohovce napadla první hypotéza, že prvotní příčinou mého onemocnění je stres. Stále mi připadá pravdivá, i když nyní už vím, že to není tak jednoduché.

Měla jsem relabující-remitující roztroušenou sklerózu, což znamená, že symptomy přicházely a odcházely. To se stává u mnoha autoimunitních onemocnění (i když některá se mohou postupem času zhoršovat). Takže za šest týdnů po onom strašlivém prvním dni se moje tělo začalo probouzet. Znecitlivění pomalu ustupovalo od krku k chodidlům a za více než dva roky nakonec úplně zmizelo. Mezitím jsem se vrátila do druhého ročníku, s úlevou a opatrným optimismem, že život zase bude normální. Vlastně jsem měla pravdu, jen to trvalo mnohem déle, než jsem očekávala.

V průběhu šestadvaceti let jsem chodila k šesti neurologům a každý z nich mi sdělil: „Nemůžete nic dělat.“ Tedy kromě užívání léků, samozřejmě. Ale jak mi neustále připomínal táta, nemoc jsem mohla porazit. Jen jsem potřebovala přijít na to jak. Postupem času jsem začala provádět neformální pokusy, celkem jich bylo dvanáct. O čtyři nejdůležitější bych se s vámi ráda podělila.

Experiment č. 1: Omezení stresu

Po zjevení na pohovce, které následovalo po mé diagnóze, byl první experiment nasnadě: zmírnění stresu. Po návratu do školy jsem si hned všimla, že při velkém stresu se obtíže zhoršují. Když na mě doléhal tlak zkoušek nebo jsem měla moc práce, do týdne se mi nemoc zhoršila. Někdy se jednalo o smyslové symptomy, například znecitlivění nebo brnění, jindy jsem cítila ztuhlost a napětí, jako bych měla kolem trupu omotanou stovku gumiček, a někdy byla jediným příznakem hluboká únava. Rovněž jsem měla velmi nepříjemný symptom, kterému se říká Lhermittův příznak: kdykoli jsem předklonila hlavu, měla jsem pocit, že mi páteří projel elektrický proud.

Později, když jsem měla velmi stresující práci ve společnosti AT&T Network v New Jersey, jsem si opravdu odpočinula na dovolené v Karibiku. Jakmile jsem znovu vstoupila do korporátní budovy s oslnivými zářivkami, oslepla jsem na levé oko. Palčivá bolest nepolevovala celé dva týdny. Musela jsem dvakrát na pohotovost a také k odborníkovi na roztroušenou sklerózu do nemocnice Johnse Hopkinse v Baltimore, než mi diagnostikovali optickou neuritidu, což je typický příznak roztroušené sklerózy.

Po letech života s obtížemi, které se střídavě objevovaly a zase ustupovaly, mi začalo být jasné, že stres způsobuje další příznaky, a proto jsem aktivně hledala praktické možnosti relaxace. Vyzkoušela jsem spoustu různých technik. Všechny pomáhaly, pokud jsem u nich vydržela. Na první lekci jógy jsem přišla v roce 1987 a nechala jsem se ukonejšit chlácholivým hlasem instruktora, který mě nabádal, abych to nechala „býýýýt“. Později mě kamarádka seznámila s meditací. Zjistila jsem, že se mi lépe medituje s ostatními lidmi, a tak jsem začala chodit do meditační skupiny, která se scházela jednou týdně. Docházela jsem k psychologovi, který mi pomáhal vyřešit potíže se zlostí a hluboký smutek. Naučil mě vnímat vlastní myšlenky, zachycovat a zpochybňovat ty pokřivené, které vedou k negativním emocím, a nahrazovat je správnějšími a v konečném důsledku méně stresujícími.

Přestože jsem pravidelně praktikovala jógu, meditaci a všímavost, projevy roztroušené sklerózy nikdy zcela nepominuly.

Experiment č. 2: Nízkotučná vegetariánská strava

V dětství jsem každé ráno snídala velkou misku cereálií s odtučněným mlékem, k obědu jsem jedla sendviče z celozrnného chleba s burákovým máslem a marmeládou a k večeři většinou maso a brambory nebo něco podobného. Dodržovali jsme zásady „potravinové pyramidy“: jedli jsme spoustu obilovin a minimální množství tuků.

Myslela jsem si, že je normální mít po jídle trochu nepříjemný pocit, a tak jsem nedbala na signály svého žaludku a nadále jsem jedla stravu, která byla tehdy v Americe považována za zdravou.

Již v počátcích nemoci jsem tušila, že strava by mi mohla významně pomoct k uzdravení, a tak jsem v knihovně hledala vhodné příručky. Našla jsem Bibli předpisů zdravé výživy od Phyllis Balchové a Multiple Sclerosis Diet (Strava při roztroušené skleróze) od Roy Lavera Swanka. Oba autoři vehementně prohlašovali, že jediným řešením je vegetariánská strava s nízkým obsahem tuků, a tak jsem se ji rozhodla vyzkoušet. Nahradila jsem živočišné proteiny tofu, tempehem, rýží a fazolemi. Vyzkoušela jsem i makrobiotiku a jedla jsem mořské řasy se spoustou celozrnné rýže a quinoy. Přečetla jsem si knihu Čínská studie od Colina a Thomase Campbellových, kde se píše, že konzumace živočišných proteinů způsobuje rakovinu, a proto jsem nějaký čas jedla veganskou stravu.

Příznaky se nezmírnily, ba co víc, střevní potíže se zhoršily. Po jídle mi ještě víc „škrundalo“ ve střevech a pořád jsem měla zácpu. Bylo mi řečeno, že „zácpa je symptom roztroušené sklerózy“ a že bych se s ní měla „naučit žít“ a „v případě potřeby užívat projímadla“. Gastrointestinální potíže jsem měla celá léta, než jsem konečně pochopila, v čem je problém.

Experiment č. 3: Léky

Dlouhá léta jsem se léčila na neurologii a každý neurolog, ke kterému jsem chodila, tvrdil, že užívání léků bude nejlepší pojistka, která mě ochrání před potenciálně strašlivou budoucností s roztroušenou sklerózou. Vadilo mi brát léky a píchat si injekce, a tak jsem co nejdéle odolávala. Potom mi jeden obzvláště urputný neurolog ze Stanfordu řekl, že si musím vybrat jeden ze tří nejlepších léků na RS, kterým se hovorově říká „léky A, B, C“. Vybrala jsem si ten, který měl údajně nejmenší nežádoucí účinky, a čtyři roky jsem si ho každý večer injekčně aplikovala.

Žádné zmírnění symptomů jsem nepozorovala, nejspíš proto, že v této fázi už jsem roztroušenou sklerózu dost dobře zvládala díky relaxačním cvičením, zato jsem však získala další tři příznaky, kterým říkám „tři rány“.

První ránou byla lipoatrofie – doslova mizení tuku. Injekce jsem si píchala do míst s tukovou vrstvou a po každém vpichu zůstala prohlubeň. Celé tělo – stehna, boky a břicho – jsem měla poseté jamkami. Vypadalo to nehezky, ale nejspíš to nebyl dostatečný důvod vysadit lék, který mi údajně měl prodloužit život. Druhá rána však byla znepokojivější. Jednou večer se mi čtvrt hodiny poté, co jsem si píchla injekci, zběsile rozbušilo srdce. Cítila jsem sevření a bolest na hrudi. Polil mě studený pot a myslela jsem si, že mám infarkt. Sestra mě sice předem upozornila, že známky náhlé srdeční příhody jsou běžným vedlejším účinkem tohoto léku, ale při tomto děsivém zážitku mi její slova nebyla moc platná. Třetí a poslední ránou byla infekce v místě vpichu na boku. Trvalo šest měsíců a stejný počet návštěv na specializované klinice plus několik dalších měsíců ošetřování, než se rána konečně zahojila. Stále mám jizvu, která mi tento nepříjemný zážitek připomíná.

Vzhledem k tomu, že se mi dobře dařilo zvládat nemoc relaxačními technikami a injekce způsobily jen komplikace, rozhodla jsem se léky vysadit. Tehdy mi už bylo jasné, že s tradiční medicínou žádné řešení nenajdu a budu ho muset hledat jinde. Naštěstí mě zanedlouho čekal ten nejlepší experiment.

Experiment č. 4: Vyléčení střev

Čtvrtému a poslednímu ze svých zásadních experimentů říkám „vyléčení střev“. Tehdy jsem sice nevěděla, že po vyřešení trávicích potíží se uzdravím z roztroušené sklerózy, ale přesně to se stalo. Na podzim roku 2010 navzdory mému relaxačnímu úsilí byly symptomy nemoci velmi výrazné. Každé ráno po probuzení jsem měla nohy jako z olova a sotva jsem se dovlekla z postele do koupelny. Připadala jsem si, jako bych se brodila po pás ve vodě. A skoro pořád jsem měla ten tísnivý pocit, že mi trup svírají gumy.

Tehdy už jsem díky vlastnímu výzkumu měla celkem slušné znalosti o výživě, takže jsem věděla, že trávicí potíže může způsobovat i údajně zdravá strava, a proto jsem se rozhodla navštívit nutričního specialistu. Vyšetření prokázalo přecitlivělost na lepek, což je protein, který se nachází v pšenici, mnoha obilovinách, a dokonce i v sójové omáčce. Nutricionistka mě poučila, proč je lepek nebezpečný, a vysvětlila mi, jak zánět způsobuje propustnost střev a nakonec autoimunitní reakci. Byla mi nápomocná během třicetidenní eliminační diety a při dodržování protokolu k vyléčení střev. Hned první den jsem přestala jíst lepek a do týdne moje trávicí potíže jednou provždy zmizely.

Do měsíce po vysazení lepku jsem přestala mít jakékoli příznaky roztroušené sklerózy. Pocit těžkých nohou při chůzi zcela zmizel a sevření trupu jednoduše pominulo. Tomuto experimentu říkám „heuréka“.

Zpočátku jsem byla opatrně optimistická. Jak je možné, že něco tak prostého jako změna stravy a vyléčení střev může zastavit „nevyléčitelnou“ nemoc, když mi půl tuctu neurologů tvrdilo, že se nedá nic dělat? Lámala jsem si nad tím hlavu a vrátila jsem se k otázce, která před třiceti lety stála na začátku této cesty: Proč myslíš, že jsi dostala roztroušenou sklerózu?

Čím více jsem věděla, tím byla odpověď na tuto otázku složitější, ale přitom zcela jasná. Nemoc nebyla pouze důsledkem stresu z dětství, jak jsem se před lety domnívala. Ani nebyl na vině výhradně lepek. Nyní jsem přesvědčena, že jsem onemocněla z několika hlavních příčin, které společně způsobily zánět ve střevech, narušily rovnováhu mikrobiomu, porušily střevní sliznici a spustily autoimunitní reakci, která se zastavila až tehdy, když jsem odstranila spouštěče zánětu.

Slyšeli jste už výraz „celková tělesná zátěž“? Je to nahromadění toxinů v lidském těle. Představte si, že každý z nás v sobě nosí kbelík, který se plní toxiny rychleji, než je dokážeme odstraňovat. V důsledku zánětlivých faktorů, jako jsou průmyslově zpracované potraviny, infekce, kovy, plasty a chronický stres, se kyblík plní, až jednoho krásného dne přeteče. V tuto chvíli je náš detoxikační systém zahlcený a imunitní systém oslabený. Dojde ke zvýšené propustnosti střev (anglicky hovorově leaky gut – děravá střeva). Když střevní stěnou začnou procházet velké proteinové i jiné molekuly, imunitní systém zareaguje a napadá potravinové částice i další vetřelce. Terčem útoku se pak stanou i tkáně vlastního těla. To je zjednodušený popis autoimunitní kaskády. Mám geneticky daný sklon k roztroušené skleróze, takže proto jsem dostala právě tuto nemoc.

Co bylo v mém kbelíku s toxiny? Kromě chronického stresu a lepku to byla především rtuť ze spousty amalgámových plomb a zamoření střev kandidou, protože jsem jedla hodně sladkostí. Dále též zatížení speciálními vakcínami kvůli cestování do dalekých zemí a výrazná hormonální nerovnováha, mimo jiné vysoká hladina kortizolu, nedostatek vitaminu D a inzulinová rezistence.

Jak jsem se uzdravila? Vyprázdnila jsem kbelík s toxiny a vyléčila jsem si střeva. Rozpoznala jsem spouštěče zánětu a co nejvíce jsem je odstranila. Tím jsem pozměnila expresi svých genů a zastavila autoimunitní útok.

Dříve a potom

V průběhu šestadvaceti let, od roku 1984 do roku 2010, jsem byla šestkrát na magnetické rezonanci, která odhalila, že mám v mozku četné bílé léze, přičemž některé z nich vytvářely typický vzor demyelinizačních plaků, kterému se říká Dawsonovy prsty. Měla jsem bezpočet různých symptomů, například znecitlivění celého těla, Lhermittův příznak, optickou neuritidu a smyslové potíže v končetinách a trupu. Tyto symptomy přicházely a odcházely. Výrazně se zhoršovaly po stresových událostech. Příznaky se objevovaly a mizely, ale neustále jsem měla pocit, že jsem zapojená do elektrické zásuvky a po celém těle mi zběsile koluje nesprávná energie.

Od roku 2010 nemám žádné symptomy a už necítím to elektrické brnění. Modernější vyšetření odhalila, že mám přecitlivělost na lepek a propustná střeva. Současné testy na protilátky mohou ukázat, jestli imunitní systém autoimunitně napadá vlastní tkáně, například myelinovou pochvu, ochranný obal neuronů, který je terčem útoku při roztroušené skleróze. Krevní testy v roce 2014 potvrdily, že protilátky vůči myelinové pochvě jsou „v normálním rozmezí“, což znamená, že můj imunitní systém už nenapadal tkáně vlastního organismu. A snímky z vyšetření magnetickou rezonancí v roce 2017 ukázaly, že na mozku nejsou žádné nové léze. Navíc se zmenšil počet starých lézí. Dnes vše nasvědčuje tomu, že jsem zcela zdravá. Jak řekl můj neurolog: „To je ten nejlepší příběh.“

Jaký má tedy můj příběh konec? Ukázalo se, že uzdravení z roztroušené sklerózy je pouhý začátek. V roce 2012 jsem odešla z práce, protože jsem chtěla prozkoumat, jak je možné, že jsem porazila nevyléčitelnou nemoc, a od té doby jsem objevila vědecké studie i řadu osobních příběhů, které dokazují, že uzdravení z autoimunitního onemocnění je možné. Založila jsem webové stránky www.BeatAutoimmune.com, abych sdílela nejen vědecké poznatky, ale i příběhy lidí, kteří přirozeně překonali autoimunitní onemocnění. Stala jsem se certifikovanou zdravotní koučkou funkční medicíny (FMCHC) a nyní spolupracuji s odbornicí na funkční medicínu, která mi v roce 2010 pomohla k uzdravení. Společně sloužíme klientům, kteří se aktivně snaží vyléčit z autoimunitních onemocnění.

Tato kniha je shrnutím všeho, čemu jsem se naučila na své cestě a co jsem uvedla do praxe se svými klienty. Kéž bych toto všechno věděla, když mi bylo devatenáct. Tyto poznatky bych vám ve zhuštěné formě ráda předala a doufám, že tak dokážu pomoci i vám, abyste se zcela uzdravili, a za mnohem kratší dobu než já.

Stručný přehled

Nemoc nepřichází jen tak. Nemoc má své příčiny, a chcete-li se uzdravit, musíte tyto příčiny najít a vyřešit.

W. Lee Cowden, MD,
odborník na integrativní medicínu, kardiolog
a pedagog v oblasti zdravotní osvěty

Jakmile jsem neměla žádné symptomy a laboratorní testy prokázaly, že jsem zdravá, ponořila jsem se do výzkumu, protože jsem chtěla pochopit, jak vzniká roztroušená skleróza a další autoimunitní onemocnění. Celé dny jsem pročítala texty na www.PubMed.gov – což je bezedná internetová studnice biomedicínských studií – a prokousávala jsem se náročnými vědeckými časopisy, jako je například Journal of Autoimmunity. Přečetla jsem významnou knihu Donny Jacksonové Nakazawové Autoimmune Epidemic (Epidemie autoimunity), která přesvědčivě dokazuje, že prvotní příčinou masivního nárůstu těchto onemocnění může být stále větší množství toxinů v životním prostředí. Doslova jsem zhltla knihu Moučný mozek: Zdravě bez pšenice, sacharidů a cukru, tichých zabijáků vašeho mozku od Davida Perlmuttera, která mě poučila o tom, jak obiloviny způsobují zánět a poškození mozku a celého organismu. A v převratné knize Biologie víry od Bruce Liptona jsem se dozvěděla o prvním ze třech důležitých vědeckých objevů – epigenetice.

Dobrá zpráva č. 1: Genetiku střídá epigenetika

Bruce Lipton, PhD, buněčný biolog a profesor na lékařské fakultě Wisconsinské univerzity, dvacet let studentům vštěpoval tzv. základní dogma, že naše geny jsou naším osudem. Jedná se o přesvědčení, že vás nejspíš neminou nemoci, které měli vaši rodiče. V roce 1985 však byl na vědecké stáži na lékařské škole v Karibiku, kde dospěl k hlubokému vhledu: při revizi výzkumu buněk mu náhle došlo, že život buňky řídí její fyzické a energetické prostředí, a nikoli její geny.

Ti, kteří se nechtěli touto novou myšlenkou zabývat, ji považovali za kacířskou, ale Liptonův výzkum na Stanfordově univerzitě po několika letech jeho hypotézu potvrdil. Umístil totožné kmenové buňky do tří Petriho misek, přičemž každá obsahovala médium s jinou kulturou – to byla v tomto experimentu jediná proměnná. Ti, kteří zastávají starou biologickou teorii o předurčeném genetickém osudu, by očekávali, že ve všech třech Petriho miskách se rozmnoží totožné buňky. Výsledky však vypovídaly o něčem jiném: v každé Petriho misce byly odlišné typy buněk. V jedné rostly kostní buňky, v druhé tukové a ve třetí svalové. Ukázalo se, že osud těchto buněk nepředurčuje jádro („mozek“ buňky, kde je uložena genetická hmota). Rozdíl spočíval v médiu – tedy v prostředí.

Nová věda, která vysvětluje toto působení prostředí na geny, se nazývá epigenetika. Slovo epigenetika doslova znamená „nad geny“. Představte si svůj genom (všechny své geny) jako počítačový hardware; epigenom je softwarový program, který řídí, jak počítač pracuje.

Nutricionistka, která mi pomohla se uzdravit, mi v roce 2014 doporučila Institut funkční medicíny (IFM). Společně jsme se zúčastnily každoroční konference IFM, na které biolog Randy Jirtle, PhD, obdržel Cenu Linuse Paulinga za mimořádný přínos k rozvoji environmentální epigenomiky.

Doktor Jirtle a jeho postdoktorand dr. Robert Waterland uskutečnili studii, která patří k nejpřesvědčivějším ukázkám epigenetiky v akci. Studie myší s aguti genem prokázala, že u geneticky totožných březích myší bylo možné výživou změnit fyzický vzhled a náchylnost k nemocem u jejich potomků. Aguti je název genu, jehož exprese způsobuje u myší obezitu, žluté zbarvení srsti a sklon k chronickým nemocem. Jirtle a Waterland během pokusu krmili myši vitaminy, například B_12, cholinem a SAMe (S-adenosyl-L-methionin). Březím myším v kontrolní skupině, která vitaminy nedostávala, se narodily žluté myšky, které byly vinou genu aguti obézní, diabetické a měly sklony k dalším nemocem, zatímco myším živeným vitaminy se narodily štíhlé hnědé myšky s menším sklonem k obezitě a dalším nemocem. Ukázalo se, že živiny u potomků vypnuly škodlivý gen aguti – a po celý život se neprojevil!

Taková je síla epigenetiky. Znamená to, že je na nás, které geny se díky našemu životnímu stylu vypnou nebo zapnou. Především jde o běžné každodenní rozhodování ohledně jídla a pití – ale tím se budeme zabývat v příští kapitole.

Objevení funkční medicíny

Jakmile jsem se seznámila s funkční medicínou, chtěla jsem se dozvědět více. Přihlásila jsem se na náročný několikadenní kurz o imunitní dysfunkci, pořádaný Institutem funkční medicíny. Zpočátku mě nejspíš přijali nedopatřením. Když pořadatel požádal několik stovek posluchačů, aby se přihlásili lékaři – a poté naturopati, osteopati, zdravotní sestry, chiropraktici, nutricionisté a tak dále –, stále jsem seděla vzadu tiše jako myška. Už zvedl ruku každý kromě mě. Lékařka, která seděla nalevo ode mě, se mě šeptem zeptala: „Kdo jste?“ Odpověděla jsem jí: „Uzdravila jsem se z roztroušené sklerózy a chci zjistit, jak je to možné.“ Usmála se a seznámila mě se spoustou lidí, kteří mi poskytli informace i povzbuzení. Sice jsem neměla za svým jménem žádné tituly, jako například MD či PhD, ale vlídně mě přijali mezi sebe.

Na tomto prvním kurzu Institutu funkční medicíny jsem se dozvěděla o dalším důležitém objevu.

Dobrá zpráva č. 2:
Prostředí je mnohem důležitější než genom

Mark Hyman, MD, nám hned na začátku vysvětlil, že funkční medicína je věda o vytváření zdraví, takže nemoc odezní jako vedlejší účinek těchto zdravých návyků. Zdraví popsal jako stav rovnováhy celého organismu. Dosáhnout jej může být velmi jednoduché, stačí odstranit zdroje nerovnováhy a dodat to, co vytváří rovnováhu. Poté nám promítl tuto větu: 90 procent chronických nemocí nemá původ v genomu, ale v „expozomu“, což je nahromaděný počet negativních faktorů, kterým jsme vystaveni.1

No vida! radovala jsem se v duchu – další důkaz, že nad svým zdravím máme mnohem větší kontrolu, než jsme si mysleli.

V průběhu pěti let, kdy jsem navštěvovala přednášky o imunitní dysfunkci v Institutu funkční medicíny, jsem viděla další důkazy o tvrzení, že nemoc způsobuje z 90 procent prostředí a z 10 procent geny. Například jsem měla možnost prostudovat přehled o výzkumu rakoviny s názvem „Rakovina je nemoc, které se dá předcházet a která vyžaduje zásadní změny životního stylu“. Z tohoto výzkumu vyplývá, že vadné geny odpovídají za pouhých pět až deset procent rizika vzniku rakoviny, zatímco 90 až 95 procent připadá na faktory prostředí a životního stylu.2 Větší význam environmentálních faktorů připustilo dokonce i Centrum pro kontrolu a prevenci nemocí (CDC): „Bohužel bylo zjištěno, že genetika vysvětluje pouze kolem deseti procent nemocí a zbylé případy jsou pravděpodobně způsobeny environmentálními faktory. Musíme tedy zkoumat příčiny dané prostředím, abychom pochopili příčiny a v konečném důsledku prevenci nemocí.“3

Jaké jsou tedy tyto environmentální faktory, které způsobují zvýšený počet autoimunitních onemocnění? Tato otázka mě přiměla, abych se danou problematikou zabývala podrobněji, jakmile jsem se dozvěděla třetí dobrou zprávu.

Dobrá zpráva č. 3:
Autoimunitní rovnice nám dává odpověď na otázku, jak se uzdravit z autoimunitního onemocnění

Před rokem 2000 si odborníci mysleli, že autoimunitní onemocnění jsou způsobena geny a faktory prostředí. Nikdo však nedokázal odpovědět na otázku, jak se musí tyto dva světy střetnout, aby se spustila autoimunitní reakce. Alessio Fasano, MD, renomovaný pediatrický gastroenterolog a vědecký pracovník v Massachusettské všeobecné dětské nemocnici, v roce 2008 publikoval studii, která odhalila chybějící třetí prvek autoimunitní rovnice: zvýšenou propustnost střev neboli hovorově řečeno „děravá“ střeva.

Abstrakt studie přináší dobrou zprávu, která boří letitý mýtus: „Toto nové paradigma rozvrací tradiční teorie o vývoji autoimunity [...] a vyplývá z něj, že autoimunitní proces lze zastavit, pokud se vzájemnému působení mezi geny a vnějšími spouštěči předejde obnovením funkčnosti střevní bariéry.4

Každému, kdo se chce uzdravit z autoimunitního onemocnění, skýtá naději a poučení tato jednoduchá rovnice, sestavená na základě zjištění dr. Fasana:

Geny + vnější spouštěče + propustná střeva = autoimunitní onemocnění

Zjistit a odstranit vnější spouštěče + vyléčit si střeva = stav bez autoimunitní genetické exprese!

Tyto vzrušující vědecké objevy mě tak nadchly, že jsem celé dny trávila zkoumáním oněch škodlivých vnějších faktorů. Napadlo mě, že když lidé budou moci snadno pochopit, co škodí jejich trávicímu traktu a vede k autoimunitní poruše, možná se pak snadněji uzdraví. Sestavila jsem tabulku škodlivých vnějších prvků a zdravých alternativ a poté jsem hledala zpětnou vazbu od různých odborníků na autoimunitu, například právě z oblasti funkční medicíny, kteří mi velkoryse věnovali čas a moje snahy podpořili.

Vnějších faktorů, které ovlivňují vznik autoimunitních onemocnění, jsou spousty. Pro zjednodušení a snadné zapamatování hlavních faktorů (strava, infekce, zdravá střeva, hormonální rovnováha, toxiny a stres) jsem vytvořila mnemotechnickou pomůcku: Food, Infections, Gut health, Hormone balance, Toxins, Stress neboli ve zkratce FIGHTS (tj. boje, bojuje). Byla bych radši, kdyby zkratka zněla PEACE (mír), ale ne, vesmír mi nabídl slovo rezonující s nezdolným a aktivním přístupem, jejž ve mně pěstoval můj táta, když mi pořád připomínal, že roztroušenou sklerózu dokážu překonat a „porazit“.

Poté jsem hovořila s více než desítkou odborníků na autoimunitu – s lékaři, vědci i specialisty funkční medicíny –, kteří také dříve měli údajně nevyléčitelné autoimunitní choroby a záhadná zánětlivá onemocnění: celiakii, Crohnovu nemoc, Gravesovu-Basedowovu nemoc, Hashimotovu tyroiditidu, lupus, chronickou boreliózu, chronickou únavu, fibromyalgii nebo progresivní roztroušenou sklerózu. Naslouchala jsem jejich vyprávění o tom, jak se uzdravili.

Každý z nich si vyslechl nějaký scestný lékařský názor, jako například:

„S tím nic nenaděláte.“

„Je to jen psychika.“

„Budete muset celý život brát léky.“

„Máte jen depresi.“

„Strava s tím nemá nic společného.“

„Měl/-a byste si zajít na psychiatrii.“

Naštěstí všichni dohlédli dál než krátkozraká moderní medicína a hledali, až našli úplné vyléčení v nějaké kombinaci alternativních řešení. I když každý z nich měl jiné podmínky, všichni se uzdravili díky tomu, že rázně vyřešili základní příčiny nemoci, odstranili spouštěče zánětu a obohatili jídelníček výživnými složkami.

Také si všichni vyléčili střeva. Proč je zrovna tohle důležité? Protože celistvost střevní výstelky, zranitelné membrány mezi lidským tělem a vnějším světem, je výchozím bodem pro souboj mezi zdravím a nemocí. Spouštěče zánětu, jako například nezdravá strava, chemikálie, léky, a dokonce i stres, střevům škodí a způsobují jejich zvýšenou propustnost, což je rychlá cesta k autoimunitní poruše. Postupem času zánět přestane být lokální reakcí a rozšíří se po celém organismu, což představuje nadměrnou zátěž pro imunitní systém, který má primárně podporovat uzdravení.

A jaký je nejzávažnější zánětlivý faktor, který škodí střevům? Trvalé, každodenní dávky průmyslově zpracovaných potravin obsahujících spoustu chemických látek. Když jsem se odborníků zeptala, jak zní jejich nejdůležitější rada pro pacienty s autoimunitním onemocněním, všichni do jednoho se shodli: začněte od stravy. Konkrétně zdůraznili, že je nutné vysadit cukr, lepek a mléčné výrobky. Takže od stravy začneme i my, ale nejdříve uvedu pár poznámek pro lepší orientaci v textu.

Jak nejlépe využít tuto knihu

•Uspořádání prvních kapitol přesně neodpovídá pořadí písmen ve zkratce FIGHTS, protože po kapitole o stravě (Food) nutně musí následovat kapitola o vyléčení střev (Gut). Další změna spočívá v zařazení kapitoly o hormonech až na konec, protože hormony jsou poslední z příčin, které je potřeba řešit. S každou kapitolou můžete pracovat samostatně, ale doporučuji vám, abyste si je raději přečetli v uvedeném pořadí.

•Tato kniha má být podkladem pro aktivní řešení zdravotních potíží. Takže si vezměte tužku a dělejte si poznámky na okraj, označujte si stránky, podtrhávejte věty a myšlenky, které vás oslovují, a založte si deník. Zapisujte si do něj všechno, co vás zaujme na jednotlivých příbězích, vědeckých poznatcích či pokynech. A zaznamenávejte si zlepšení, až k němu dojde.

•Možná si nejprve přečtete celou knihu a potom se budete vracet k jednotlivým sadám nástrojů. Nebo se rovnou můžete pustit do práce!

•V každé kapitole nabízím širokou škálu různých nástrojů, abyste si mohli vybrat ty, které vám vyhovují. Důležité je experimentovat. Cílem je najít svoje vlastní jedinečné spouštěče a příčiny.

•Přestože toho hodně zvládnete sami, na různých místech této knihy vás opakovaně nabádám ke spolupráci s odborníkem na funkční či integrativní medicínu nebo s naturopatem. Pochopitelně byste rádi našli lékaře, jejichž služby proplácí zdravotní pojišťovna, jenže odborníci, kteří umějí pacienty dovést k uzdravení, bohužel nezapadají do paradigmatu moderní medicíny, která velí věnovat pacientovi nanejvýš čtvrt hodiny. Tito holističtí odborníci většinou nabízejí šedesátiminutové až devadesátiminutové vstupní prohlídky a převážně je u nich nutné platit hotově. Takže udělejte, co zvládnete sami, a také se snažte najít vhodného odborníka.

•Zajisté si všimnete, že v knize se některé rady opakují, například nabádání užívat různé doplňky stravy nebo doporučení jíst více vlákniny a více odpočívat. Je to záměrné, ale neměli byste to chápat ve smyslu zvyšování dávek. Například v kapitole o stravě doporučuji užívat 4000 mg esenciálních mastných kyselin omega-3 denně jako součást celkového režimu užívání potravinových doplňků při autoimunitních onemocněních. O omega-3 kyselinách se hovoří také v kapitolách o střevech a hormonech. Doplňující doporučení chápejte jako nové informace o tom, co už víte, a nikoli jako radu, že máte zvýšit dávku omega-3 o dalších 8000 mg.

•Možná si říkáte, jak dlouho asi potrvá, než se uzdravíte. Mohu říct pouze tolik: budete-li dodržovat doporučení uvedená v kapitolách o stravě a střevech, budete se do tří měsíců možná cítit o něco lépe, mnohem lépe nebo naprosto nesrovnatelně lépe. Některým lidem se výrazně uleví, a dokonce si připadají lehčí po několika týdnech, kdy nejedí cukr. Jak nejspíš víte, autoimunitní onemocnění nevznikají přes noc. Vnější spouštěče se mohou hromadit pět až deset let a někdy i celá desetiletí, než se projeví autoimunitní porucha. Ve skutečnosti se jedná o škálu: od tiché autoimunity, kdy se zvyšuje hladina protilátek, ale člověk nepociťuje žádné symptomy, přes autoimunitní expresi, kdy začínají být příznaky patrné, až po autoimunitní onemocnění, při němž se obtíže mohou zhoršovat a dochází k poškození tkání. Jak dlouho potrvá, než se uzdravíte, závisí na mnoha proměnných, mimo jiné také na tom, kde se nacházíte na autoimunitním spektru; zda již došlo k poškození tkání, a pokud ano, v jakém rozsahu; jak jste psychicky naladěni; a především na tom, nakolik jste odhodlaní se uzdravit. Steve Fowkes, můj učitel v oblasti biochemie, má obecné pravidlo, že z autoimunitního onemocnění se obvykle lze uzdravit za zhruba desetinu času, po který vznikalo. Například, pokud se k nemoci schylovalo deset let, mělo by trvat rok se z ní vyléčit.

•Pokud už jste využili nástroje v kapitolách o stravě a střevech, ale stále se necítíte dobře, doporučuji vám, abyste se nechali vyšetřit, jestli nemáte infekce nebo vysokou hladinu kovů v organismu. Odborníci na detoxikaci říkají, že odstranění olova a rtuti může trvat i několik let. A pokud jste využili nástroje ve všech kapitolách a pořád se necítíte lépe, nalistujte Přílohu D.

Jestliže už nějaký čas zápolíte se zdravotními potížemi, je přirozené cítit skepsi, nebo se dokonce nechat odradit. Než začneme, chci vás požádat, abyste do svého života vpustili naději. Budete-li věřit, že se můžete vyléčit, otevřete dveře nejen ke zdraví a k celkově dobré kondici, ale také k jinému, mnohdy lepšímu životu. Možná to zní trapně, ale když jsem se dotazovaných odborníků zeptala, co u své nemoci považují za štěstí v neštěstí, skoro všichni odpověděli, že to pro ně byla výzva, aby se probrali a uvědomili si řadu věcí. Každý z nich chápal svou cestu k uzdravení jako pozvání k přijetí celistvosti a objevení své autentičnosti. To je dar, který nám nemoc dává.

Stres může působit pozitivně, pokud si myslíte, že vás činí silnějšími. Nejdůležitější vliv na vyléčení má možná právě váš přístup. Pokud věříte, že to dokážete, je mnohem větší šance, že tomu tak bude!

Nyní máme více než kdy jindy příležitost k vyléčení a prevenci těchto autoimunitních potíží, dříve považovaných za „nevyléčitelné“. Hovořím zde o autoimunitních „potížích“ a „onemocněních“, nikoli o „nemocích“ či „chorobách“, abych ukázala, že tyto poruchy jsou podmíněné a převážně závisí na tom, jak žijeme – na našem osobním prostředí. Máme vědecké poznatky, inspiraci, laboratorní testy a stále větší počet odborníků a koučů z oblasti funkční a integrativní medicíny a naturopatie, kteří nás mohou podpořit na cestě k uzdravení. Je možné uzdravit se rychleji než kdykoli předtím a rozhodně úsporněji, než se uzdravili mnozí lidé, o nichž se píše v této knize. Někteří z nich se pokoušeli uzdravit přes deset let nebo při tom utratili přes půl milionu dolarů.

Snad jsem vás přesvědčila a posílila vaši motivaci k uzdravení. Ale jak se tedy uzdravit?

Začněme od vašeho příštího jídla.

1. kapitola

Začněte od jídla

Jídlo způsobuje strašlivé nemoci, ale také je možné se díky němu uzdravit.

Terry Wahlsová, MD

Strava má při autoimunitních onemocněních naprosto klíčový význam, ale lidé to často těžko chápou. Jak by něco tak obyčejného, tak všudypřítomného, tak jednoduchého a tak základního mohlo být příčinou drastických a ochromujících nemocí nebo lékem na ně? Pokud vám to nejde do hlavy, nejste sami. Ani já jsem neměla tušení, že moje „dosti zdravá“ nízkotučná strava bohatá na obiloviny by mohla zásadně přispět k mému onemocnění roztroušenou sklerózou. Avšak chléb náš vezdejší, abych tak řekla, skutečně může být příčinou tíživých autoimunitních onemocnění – a naopak právě tím lékem, který tělo potřebuje k uzdravení. Naštěstí jsem zjistila, že mám neceliakální glutenovou senzitivitu, a díky odstranění tohoto jediného viníka – lepku – jsem ke své nevíře dokázala po šestadvaceti letech zvrátit průběh relabující-remitující roztroušené sklerózy převážně díky tomu, co jsem jedla.

Může to být tak prosté? Že složitá, chronická a často ochromující autoimunitní onemocnění lze zvrátit nebo výrazně zmírnit pouze díky odstranění pár potravin? Stručná odpověď zní: v mnoha případech ano. Od desítek různých lékařů a terapeutů i od vlastních klientů jsem zjistila, že lidé s autoimunitními potížemi se často na 60 až 100 procent vyléčí pouze díky změně jídelníčku. A v některých případech, jako například v mém, je to skutečně stoprocentní uzdravení.

Možná si pomyslíte, že vzdát se oblíbených jídel je tak odstrašující představa, že se o to raději ani nebudete pokoušet. I sebestrmější cesta je však schůdná, pokud postupujeme po malých krůčcích. K tomu se vám bude hodit Sada nástrojů pro léčivé stravování. Tento návod vám pomůže procházet tímto procesem pozvolna, po malých soustech, která – s mou pomocí – dokážete zvládnout. Ještě jsem vás nepřesvědčila? Nejprve tedy prozkoumáme nepostradatelnou úlohu stravy v lidském zdraví.

Co je špatného na tom, co jíme?

Odpověď na tuto zdánlivě jednoduchou otázku vyžaduje, abychom ve zkratce přezkoumali celou lidskou evoluci i historii objevení lidských nemocí. Kdysi se lidé po převážnou většinu svého života na Zemi zabývali lovem a sběrem, jedli čerstvou, nezpracovanou stravu, kterou nasbírali nebo ulovili v přírodě. Bylo málo obilovin, nebyly pesticidy, herbicidy ani geneticky modifikované potraviny a téměř žádné zpracované potraviny. Půda se hemžila prospěšnými mikroorganismy, rostliny rostly přirozeným tempem a stopové prvky se navracely zpátky do země pro příští roční cyklus. Rostliny a zvířata poskytovaly hodnotnou stravu bohatou na živiny a chronické nemoci prakticky neexistovaly.

Naši předci sice v důsledku infekčních nemocí a zranění nežili dlouho, ale téměř netrpěli zánětlivými a degenerativními onemocněními. Tento jev zaznamenali antropologové a jiní vědci, například Weston A. Price, což byl kanadský dentista, který se pokoušel pochopit, jak lidé v tradičních kulturách předcházeli zubnímu kazu a chronickým nemocem. Zjistil, že byli přirozeně zdraví a v dobré kondici, protože jedli lokální stravu. Kdyby nepodlehli tuberkulóze či nepříznivým klimatickým podmínkám, mohli žít až do sedmdesáti, ba i déle.

Moderní potraviny a lidská biologie: evoluční nesoulad

Nyní se rychle přeneseme až do doby průmyslové revoluce, jež nakonec přinesla velkozemědělství a stroje pro rostlinnou a živočišnou velkovýrobu, která měla uživit rostoucí počet amerického obyvatelstva po druhé světové válce. Obrovská množství zpracovaných obilovin, například pšenice, kukuřice, rýže a sóji, skýtala laciný a snadný zdroj kalorií. Koneckonců obstarat si rychlé občerstvení nebo mražené a balené jídlo je mnohem efektivnější než nasbírat plody k obživě.

Pohodlí nás však přišlo draho.

Stali jsme se velkovýrobci obilovin, olejů a masa, ale zároveň jsme také začali být hodně nemocní. Chronické nemoci dnes postihují téměř polovinu dospělých, v USA způsobují nejvíce úmrtí a případů invalidity a jsou nejvýznamnější položkou v nákladech na zdravotní péči.1 Nejsmutnější je, že tyto nemoci, které dříve byly vzácné nebo spojené se stářím, nyní postihují i děti a především ženy v nejlepších letech. Potravinové intolerance, záhadné a často ochromující symptomy, inzulinová rezistence, obezita a chronické nemoci se stávají normou.

Ukazuje se, že pravou příčinou autoimunitních onemocnění je moderní způsob života – a k největším viníkům patří moderní potraviny. Lidé přestali jíst pestrou stravu ze sběru a lovu a začali konzumovat pouze pár základních plodin a souběžně s tím došlo k celkovému zhoršení zdraví. Nastaly i další změny: dříve byla potrava dostupná pouze občas, nyní je díky baleným a zpracovaným potravinám k dispozici nepřetržitě; dříve lidé jedli stravu v závislosti na ročních obdobích, nyní jsou všechny potraviny díky dovozu nebo pěstování ve skleníku dostupné po celý rok. Zrychlení, které umožňují laciné balené potraviny a rychlé občerstvení, neprospívá lidskému organismu. Lidské tělo se proti těmto nepřirozeným potravinám bouří, a tak se objevují moderní, chronická onemocnění, která byla dříve velmi vzácná nebo vůbec neexistovala. Někdy se jim právě proto dokonce říká „nemoci evolučního nesouladu“. Jinými slovy, standardní americká strava (standard American diet, SAD) – neboli západní strava – plná cukrů a různých chemikálií je rychlou cestou k inzulinové rezistenci, obezitě, rakovině a autoimunitním poruchám.

Návrat ke zdraví

Po návratu k tradičnějšímu způsobu stravování obvykle následuje i návrat ke zdraví a vitalitě. A často velmi záhy.

Jak známo, lidé z tradičních kultur, kteří začnou jíst západní stravu, mají stejné zdravotní následky jako lidé, kteří tuto stravu jedí odmalička. Dokonce i dočasná konzumace těchto potravin může způsobovat cukrovku, obezitu a srdeční choroby, což jsou rizikové faktory autoimunitních onemocnění. Nutriční badatelka Kerin O’Deaová zkoumala stravu a životní styl Austrálců, kteří odešli z rodné buše do australského města Derby. Jakmile začali jíst rafinované sacharidy a vést sedavější život, ztloustli a dostali cukrovku. O’Deaová provedla sedmitýdenní studii, která měla zjistit, co by se stalo, kdyby se Austrálci vrátili do svého přirozeného prostředí v buši a opět začali jíst obvyklou stravu: ryby, korýše, ptáky, klokany, hlízy a med divokých včel. A opravdu, jakmile opět začali jíst svou domácí stravu, zhubli a jejich zdravotní stav se výrazně zlepšil. Ukazatele zánětu a diabetu se snížily nebo zcela zmizely za pouhých sedm týdnů!

Znamená to, že si budete muset naostřit oštěp a toulat se divočinou, abyste si opatřili potravu? Obrazně řečeno je to správný směr. Prakticky vzato však stačí, když se z vás stane moderní lovec a sběrač, který si chytře dokáže opatřit evolučně nejvhodnější potravu. Jakmile přizpůsobíte jídelníček biologickým potřebám organismu, začnou se dít pozoruhodné věci: začnou polevovat symptomy chronických onemocnění a místo nich se dostaví známky pevného zdraví a celkové tělesné i duševní pohody. Čím budete zdravější, tím snadnější pro vás bude volit správnou stravu, až se to nakonec stane vaší druhou přirozeností.

Strava a tři neviditelné, leč mocné síly ve vás

Abychom pochopili, jak důležité je, co jíme, je dobré zjistit, co se děje v našem těle. Jednotlivá každodenní rozhodnutí – co jíme, pijeme, myslíme si a děláme – přímo ovlivňují, jestli směřujeme ke zdraví, nebo k nemoci. V každém lidském organismu existují na mikroskopické úrovni tři nejvýznamnější faktory, které den co den ovlivňují zdraví. Tyto tři neviditelné, leč mocné síly jsou: epigenetika, mikrobiom a mitochondrie. Každá z nich v reálném čase reaguje na stravu, kterou denně jíte. Prvním velkým krokem je uvědomit si jejich obrovský význam. Nejprve je tedy jednotlivě probereme a potom se zamyslíme nad celkovým obrazem.

Jistě znáte poněkud otřepanou frázi „jste to, co jíte“. Nejnovější vědecký výzkum potvrzuje, že je naprosto pravdivá. Potraviny, které jíme, se stávají stavebními kameny nových buněk. A nejen to, také s každým soustem vytvářejí příběh individuálního zdraví každého z nás. Abychom pochopili epigenetiku stravování, představme si následující situaci: dáváte si k obědu hamburger. Držíte ho v jedné ruce a v druhé máte vypínač světla. Pokud je hamburger připraven za vysokých teplot na rafinovaných olejích, z masa, které pochází z obvyklých chovů živených krmivy z geneticky upravených rostlin a léčených antibiotiky a je na housce z bílé mouky, pak rozsviťte světlo. Právě jste zapnuli geny, které podporují onemocnění. Ale co když se rozhodnete, že si dáte hamburger připravený z masa zvířat krmených výhradně trávou, připravený na ghí (přepuštěném másle) při střední teplotě a zabalený do bio salátu? Vaše ruka právě zhasla světlo. Blahopřeji! Právě jste vypnuli geny, které podporují onemocnění, a zapnuli ty, které podporují zdraví.

To, co si vybíráte k jídlu, přímo ovlivňuje složení a funkci mikrobiomu. Cukr a zpracované potraviny živí neprospěšné bakterie, které produkují toxiny a vyvolávají kvasinkové infekce (Candida), kdežto strava bohatá na prebiotika, například kvašená zelenina, podporuje růst bakterií s příznivými účinky na zdraví, které pomáhají udržovat blahodárnou mikrobiální rovnováhu. S každým rozhodnutím, co si dáte k jídlu, se rozhodujete, jaké pokyny se dostanou přímo k vašim genům – zda škodlivé, nebo léčivé –, a je zcela na vás, jaké mikroby nakrmíte – ty, které podporují onemocnění, nebo ty, které podporují zdraví.

Hlavní myšlenka: S každým jídlem ovlivňujete, jestli se projeví škodlivé, nebo uzdravující geny.

Jistě jste už také slyšeli, že potrava je palivo pro tělo. Podívejme se, jak to funguje. Mitochodrie jsou maličké, ale výkonné továrny v každé buňce, které proměňují potravu v energii. Vytvářejí 90 procent buněčné energie, takže jsou doopravdy výkonné! Počet a účinnost mitochondrií odráží mikrokosmos individuálního zdraví a celkové tělesné a duševní pohody. Jestliže mitochondrie řádně fungují, cítíte se lépe a máte více energie. Také opak je pravdou: jestliže jsou tito výrobci energie poškozeni stresem, infekcemi, toxiny a nezdravou stravou, pak mají důvod ke stávce.

Neurolog a odborník na mitochondrie Bruce H. Cohen, MD, říká, že stav mitochondrií se zhoršuje především proto, že jíme příliš mnoho nekvalitních a málo zdravých potravin. Varuje, že pokud nebudeme jíst spoustu fytonutrientů (rostlinných živin), antioxidantů, zdravých tuků, bílkovin a vlákniny, organismus bude postrádat základní nástroje, které potřebuje k uzdravení a vitalitě.

Nyní, když už víte, jaké významné neviditelné síly ve vás působí, možná lépe pochopíte, jak důležité je, co se rozhodnete jíst. Doslova jíte v zájmu trilionů… mikrobů. Někomu se při představě, že může takto přímo ovlivňovat své zdraví, nesmírně uleví, zatímco někomu jinému mohou důsledky každodenních rozhodnutí připadat jako nežádoucí tlak. Pokud patříte do druhé kategorie, nezapomeňte, že nemusíte začínat úplně od nuly nebo na to být sami. Nejste bezradní, potraviny popsané v Sadě nástrojů pro léčivé stravování budou vaší mapou a já vás postupně provedu po cestě ke zdraví a dobré kondici. Nyní je nejdůležitější vaše ochota prozkoumat a v konečném důsledku optimalizovat složení svého jídelníčku.

Recept na léčení stravou

Odkud tedy máte začít? Jak zjistíte, jakým potravinám se máte vyhýbat a co máte jíst, abyste byli zdraví? Já jsem měla to štěstí, že mě na cestě ke zdraví vedla odbornice na funkční medicínu. Vysvětlila mi, jaké potraviny jsou toxické, pomohla mi zjistit, které potraviny moje tělo netoleruje, a dohlédla, abych správně dodržovala protokol k vyléčení střev. Během třiceti dnů jsem rozpoznala, jaké potraviny spouštějí moje potíže, a vyřadila jsem je z jídelníčku. Zařadila jsem do něj výživné potraviny, které mi pomohly vyléčit si střeva, a poté jsem už neměla žádné příznaky trávicích ani autoimunitních obtíží, jež mě sužovaly desítky let.

Tentýž přímočarý proces uplatňuji u svých klientů a nyní ho vysvětlím i vám. Nejprve vám pomohu pochopit spojitost mezi potravinami a autoimunitními onemocněními. Prozkoumáme konkrétní příklady, jak strava může celá léta, ba dokonce desetiletí, spouštět a udržovat autoimunitní poruchy a také jak může působit velmi léčivě, i když se nejedná o hlavní spouštěč onemocnění. (Dalšími příčinami autoimunitních onemocnění se budeme zabývat v následujících kapitolách.) Mnoha lidem se už podařilo vyléčit se stravou. Když jsem to dokázala já, dokážete to i vy.

Než přistoupíme k řešením, nejprve si ukážeme, jak může strava spouštět autoimunitní onemocnění. Jakmile tuto souvislost pochopíte, nejspíš pocítíte ještě věší motivaci k odstranění potravin, které vám škodí.

Škodlivá stránka potravin

Jak jsem již uvedla, k současné epidemii autoimunitních poruch významně přispívá standardní americká neboli západní strava (SAD). Zpracované potraviny, rafinované cukry, lepek, obiloviny, konvenčně pěstované plodiny a maso a masné výrobky z velkochovů, jakož i nezdravé tuky jako hydrogenované (chemicky pozměněné) oleje a většina rafinovaných rostlinných olejů jsou hlavními příčinami zánětu, který spouští a udržuje autoimunitní onemocnění, a to takto:

Zhruba 75 procent imunitního systému se nachází ve střevech – především ve výstelce tenkého střeva – a autoimunita je problém imunitního systému. V příští kapitole se budeme podrobněji zabývat zánětem, ale nyní je důležité vědět, že cokoli, co škodí střevům nebo v nich způsobuje zánět, zároveň škodí imunitnímu systému. Klasická západní strava vytváří nerovnováhu střevní mikroflóry, má nízký obsah živin a způsobuje zvýšenou propustnost střev (leaky gut), což je brána k autoimunitním poruchám.

Zvýšená propustnost střev a přecitlivělost na potraviny

Zvýšená propustnost střev znamená, že ve střevní výstelce se nacházejí větší otvory (představte si potrhanou rybářskou síť), které umožňují, aby se do krevního oběhu dostávaly velké, nestrávené částice potravy. Jakmile se proteinové molekuly, například lepek, kasein (mléčná bílkovina) či vaječný bílek, dostanou do krve, imunitní systém je může označit za nepřátelské a „nebezpečné“ a napadat je prostřednictvím vytvářených protilátek. Jakmile k tomu dojde, pak pokaždé, když tyto potraviny sníte a nadále máte propustná střeva, imunitní systém bude tyto potravinové částice napadat, což bude mít za následek četné potravinové intolerance i horší potíže. U citlivých jedinců nakonec imunitní systém začne útočit na vlastní tkáně, které připomínají proteinové molekuly, jež se pokouší zlikvidovat.

Z výzkumu vyplývá, že zvýšenou propustnost střev způsobuje celá řada faktorů: potraviny s obsahem lepku, mléčné výrobky a cukr; infekce, například kandidóza a borelióza a přidružené infekce; toxiny, mimo jiné pesticidy a léky, jako například antibiotika; a trvalý nebo traumatický stres. Vezměme si případ lepku. Molekuly lepku připomínají buněčnou strukturu štítné žlázy. Máte-li sklony k autoimunitnímu onemocnění a budete-li nadále jíst lepek, můžete dostat Hashimotovu tyroiditidu. Je to autoimunitní kaskáda: faktory okolního prostředí, například strava, infekce, toxiny a stres, způsobují zvýšenou propustnost střev, která podněcuje reakce imunitního systému, jako je intolerance potravin a projevy autoimunity, a nakonec autoimunitní onemocnění se vším všudy.

Možná právě zakoušíte opožděné alergické reakce na různé potraviny a ani o tom nevíte. Pokud předpokládáte (stejně jako mnoho jiných lidí a dříve i já), že tyto symptomy jsou pouze normální součástí života, neuvědomujete si souvislost mezi svými nepříjemnými pocity a potravinami, které jíte. Jestliže nerozpoznáváte příčinu (potraviny) a následek (zdravotní potíže, například bolesti či zamlžené myšlení), může vám trvat celá léta, než tuto souvislost odhalíte. Pokud budete nadále jíst potraviny, které způsobují zánět střev a přehnanou reakci imunitního systému, budou se vaše příznaky pravděpodobně zhoršovat, aby upoutaly vaši pozornost.

Autoimunitní onemocnění nevznikají přes noc. Je to postupný a většinou plíživý proces, který se rozvíjí pět, deset či více let a často doutná pod povrchem, než se nenápadné symptomy promění v neklamné známky autoimunitního onemocnění.

To, co neznáte, vám může ublížit

O nenápadných, leč škodlivých toxinech a následné autoimunitě vím své. Celé dětství jsem denně jedla k snídani cereálie s mlékem a nosila jsem si do školy k obědu celozrnné chleby s burákovým máslem a marmeládou. Aniž jsem to tušila, tato strava mi trvale udržovala zánět ve střevech, narušovala rovnováhu mikrobiomu a poškozovala mitochondriální funkce a metabolismus.

Při zpětném pohledu ani není příliš divu, že nediagnostikovaná přecitlivělost na lepek vedla k nerovnováze imunitního systému, propustnosti střev a nakonec v mých devatenácti letech i k diagnóze roztroušené sklerózy. Obiloviny s obsahem lepku jsem jedla až do svých pětačtyřiceti let, a tak jsem nevědomky udržovala autoimunitní odpověď a nemohla jsem se vyléčit z roztroušené sklerózy.

Potraviny, které jíme, mohou spouštět autoimunitní reakce, ale zároveň mohou působit velmi léčivě. Podle mnoha odborníků má strava dokonce největší léčivý potenciál ze všech dosud rozpoznaných řešení. Mnozí lidé, kteří se s touto prvotní příčinou rázně vypořádali – tedy vyřadili z jídelníčku nejškodlivější potraviny, jako je cukr, lepek, průmyslově zpracované potraviny a mléčné výrobky, a nahradili je výživnými potravinami, tj. listovou zeleninou, zdravými tuky a středním množstvím bílkovin –, zjistili, že četné známky autoimunitní poruchy vymizely a už se nevrátily.

Když jsem v roce 2010 zjistila, že mám neceliakální glutenovou senzitivitu (NCGS), okamžitě jsem vysadila lepek a vyléčila jsem si střeva. Všechny moje trávicí potíže a symptomy RS jednou provždy zmizely. Rozbor krve později potvrdil, že už nemám zvýšené protilátky vůči myelinové pochvě – tkáni, která dříve byla pod autoimunitní palbou –, a když jsem nedávno byla na magnetické rezonanci, vyšetření prokázalo, že jsem prodělala RS, ale nenašlo žádné důkazy, že by onemocnění bylo aktivní. Nejenže se neobjevily žádné nové léze, ale dokonce zmizely i ty staré.

Vždy začněte od stravy: Dva krátké příběhy

Strava nemusí být hlavní příčinou onemocnění, ale může se stát hlavním řešením. Ať už je v jádru vašeho onemocnění stres, infekce či expozice toxinům (tyto faktory probereme v následujících kapitolách), začnete-li od jídla, můžete pocítit pozoruhodné zlepšení zdravotního stavu. Uvádím zde dva takové příklady. Těmto lidem strava pomohla k uzdravení, i když hlavním spouštěčem byl v prvním případě stres a v druhém toxiny.

Odbornici na funkční medicínu Michelle Coreyovou léta trápily následky dlouhodobého fyzického a emočního traumatu z dětství. Zneužívání, které jako dítě zažívala, v ní vyvolalo hluboký pocit vlastní nehodnosti a vedlo k nezdravým strategiím zvládání stresu. Po třicítce dostala dvě autoimunitní onemocnění: Hashimotovu tyroiditidu a lupus. Sužovala ji spousta různých symptomů: vypadávání vlasů, vyrážky po celém těle, nateklý obličej, bolavé klouby a melasma – porucha pigmentace kůže, která se často vyskytuje u žen s Hashimotovou tyroiditidou. Michelle sice vyřešila své trauma z dětství díky léčivé práci na hluboké emoční úrovni, ale plně se uzdravila teprve tehdy, když rozpoznala potravinové spouštěče a vysadila je. V jejím případě šlo o lepek, obiloviny a lilkovité plody (rajčata a zeleninové papriky, kapie i papričky, včetně sušeného koření z nich – chilli, kajenského pepře a papriky). Jakmile tyto potraviny jednou provždy vyřadila z jídelníčku, všechny autoimunitní příznaky zmizely. A navíc konečně zhubla „těch posledních pět kilo“.

Terry Wahlsová, MD, zjistila, že má nesmírně progresivní formu roztroušené sklerózy. Je přesvědčena, že onemocnění spustila především dlouhodobá expozice pesticidům a herbicidům v době, kdy vyrůstala na farmě, a k tomu kumulační stres při studiu na vysoké škole spojený s nedostatkem spánku a slunečního záření, jakož i trvalá expozice konzervačnímu prostředku, formaldehydu. Terry si myslí, že pro její uzdravení byla rozhodující změna jídelníčku: přestala jíst vegetariánskou stravu s vysokým zastoupením obilovin a přešla na výživnou paleolitickou stravu, bohatou na rozmanitou zeleninu a mořské řasy a obohacenou o cílené potravinové doplňky. Během pěti let nejprve vstala z invalidního vozíku, a potom dokonce začala jezdit na kole a stala se symbolem vyléčení pomocí stravy. (Podrobněji se o Michellině a Terryině cestě k uzdravení dočtete v kapitolách o toxinech a o stresu.)

Možná stále ještě nenacházíte souvislost mezi záhadnými symptomy či zjevnými autoimunitními onemocněními a stravou, ale spousta lidí včetně mě už tyto souvislosti prozkoumala. Mnozí z nás vzali zdraví do vlastních rukou a vyléčili se z nemocí a poruch, o nichž nám lékaři tvrdili, že jsou nevyléčitelné či beznadějné. A často jsme tomu sami věřili. Ale nebojte se! Nezáleží na tom, jak moc či jak dlouho trpíte, téměř vždy se zdravotní stav změní k lepšímu, když jednoduše odstraníte potraviny, které způsobují zánět, a místo nich zařadíte výživné potraviny. Zvládnete to i vy! Na následujících stránkách se budeme léčením stravou zabývat podrobně.

Sada nástrojů pro léčivé stravování

Je zcela přirozené, že vám celkové přehodnocení způsobu, jakým se stravujete, připadá jako neuskutečnitelný úkol, nemluvě o představě, že byste měli odhalit, omezit a nahradit potraviny, které spouštějí vaše potíže. Nenechte se prosím odradit. Pomohu vám zjednodušit změny ve stravování, které obvykle bývají zapotřebí k vyléčení či úplnému uzdravení. Mnohým pacientům se to skvěle podařilo a doufám, že se to podaří i vám. Jakmile po odstranění spouštěčů a zařazení výživných potravin a doplňků pocítíte úlevu od symptomů, možná se budete divit, proč už jste to neudělali dříve.

Abyste zjistili, jaká strava je pro vás optimální, a doplnili si nedostatkové živiny, postupujte podle těchto šesti jednoduchých pokynů:

1. krok: Odpovězte na otázky v sebehodnoticím dotazníku.

2. krok: Vyřaďte z jídelníčku nezdravé potraviny.

3. krok: Rozpoznejte své „podezřelé“ potraviny a vyřaďte je z jídelníčku.

4. krok: Zařaďte výživné potraviny.

5. krok: Užívejte cíleně zvolené doplňky stravy.

6. krok: Vytvořte si zdravé stravovací návyky do budoucna.

1. krok: Odpovězte na otázky v sebehodnoticím dotazníku

Pochopit spojitost mezi záhadnými obtížemi a stravou, kterou jíte, může být náročné, ale jakmile rozpoznáte příčiny a následky, může to být nesmírně osvobozující. Toto jsou některé nejčastěji uváděné těžkosti, které se po odstranění nežádoucích potravin zmírní nebo zcela zmizí:

•hluboká únava;

•trávicí potíže;

•pobolívání a bolesti;

•špatný spánek;

•zamlžené myšlení;

•vypadávání vlasů;

•psychické problémy (zlost, úzkost či deprese);

•znecitlivění nebo brnění končetin;

•chronické kožní obtíže (vyrážky, akné, ekzém či lupénka);

•nemožnost zhubnout.

Máte některé z těchto potíží? Jestliže ano, pak vám moc ráda pomohu zjistit, jaké potraviny mohou mít vliv na vaše zdraví. Jestliže ne, pak už jste pravděpodobně svůj jídelníček vyladili; nebo možná váš organismus ještě není zcela zahlcený toxiny. Nyní je tedy ta pravá chvíle prozkoumat, co jíte, a předejít tak autoimunitním onemocněním nebo je vyléčit.

Zamyslete se nad následujícími větami a své odpovědi ohodnoťte na škále od 0 do 3. 0 = nikdy/ne/nesouhlasím, 1 = občas, 2 = často, 3 = téměř vždycky.

0 1 2 3 Jím obiloviny, které obsahují lepek nebo jím mohou být kontaminované (pšenice, žito, ječmen, rýže, kukuřice, oves, čirok, proso a pohanka).

0 1 2 3 Jím obiloviny (quinoa, amarant, rýže atd.).

0 1 2 3 Jím zpracované, balené a smažené potraviny a/nebo využívám rychlé občerstvení.

0 1 2 3 Jím konvenční mléčné výrobky.

0 1 2 3 Jím maso zvířat z konvenčních chovů a/nebo ryby z farmového chovu.

0 1 2 3 Jím konvenčně pěstované ovoce a zeleninu.

0 1 2 3 Jím rafinované a průmyslově zpracované rostlinné oleje, například řepkový (kanolový), kukuřičný, slunečnicový, světlicový a sójový.

0 1 2 3 Jím margarín nebo ztužené tuky.

0 1 2 3 Jím sójové výrobky.

0 1 2 3 Jím cukr (všechny druhy, včetně fruktózy, třtinového cukru, medu, agávového či javorového sirupu atd.).

0 1 2 3 Používám umělá sladidla.

0 1 2 3 Piji nefiltrovanou vodu (z vodovodu).

0 1 2 3 Jím geneticky modifikované (GMO) potraviny.

0 1 2 3 Piji tři alkoholické nápoje týdně nebo více.

Celkový počet bodů ______

Klíč k vyhodnocení

0 bodů  Bravo! Co se týče stravování, můžete jít ostatním příkladem. Jen tak dál!

1–6 bodů  Strava by případně mohla být spouštěčem systémového či autoimunitního onemocnění.

7–10 bodů  Ve vašem případě je strava pravděpodobně spouštěčem autoimunitního onemocnění.

11 a více bodů  Strava je velmi pravděpodobně spouštěčem autoimunitního onemocnění. Rozhodně byste se jí měli zabývat, pokud se chcete uzdravit nebo předejít nemocem.

Ať už jste dosáhli jakéhokoli počtu bodů, je dobře, že si začínáte uvědomovat potenciální spojitost mezi jídlem a nežádoucími symptomy. Pro začátek je dobré pochopit, že strava souvisí s tím, jak se cítíte, ale až tyto souvislosti skutečně zakusíte na vlastní kůži, může to pro vás být zásadní proměna. Je vědecky prokázána spojitost mezi nezdravými potravinami a zánětem, což je nezbytná podmínka pro vznik různých chorob, včetně autoimunitních poruch. Existuje však také řada vědeckých důkazů o léčebném působení zdravých potravin. Nejprve se tedy vypořádáme s těmi nezdravými.

2. krok: Vyřaďte z jídelníčku nezdravé potraviny

Nejčastější spouštěče způsobují zánět a jsou toxické pro každého – a především pro osoby s predispozicí k autoimunitním onemocněním. Tyto potraviny navíc narušují rovnováhu střevní mikroflóry (vzniká stav nazývaný dysbióza), poškozují celistvost střevní stěny („propustná střeva“) a hematoencefalickou bariéru („propustný mozek“), vedou k nedostatku živin, mitochondriálním dysfunkcím a oslabení imunitního systému. Jak jsme se dozvěděli již dříve v této kapitole, vše, co poškozuje střeva, škodí také imunitnímu systému.

Typickým znakem běžné stravy, především americké (standard American diet, SAD), je vysoký podíl potravin a potravinám podobných látek, které byly chemicky upraveny či vyrobeny tak, aby dlouho vydržely, nikoli aby prospívaly zdraví. Zpracované potraviny, mezi něž patří většina balených potravin a rychlé občerstvení, obsahují vysoce rafinované či hydrogenované oleje, umělá sladidla nebo sladidla vyráběná z kukuřice, rafinované obiloviny, chemické konzervační a přídavné látky a vysoce rafinovanou bílou stolní/kuchyňskou sůl. Zpracované potraviny jsou vyráběny kvůli pohodlí a zisku. Bohužel však podporují zánět, zvyšují hladinu cukru v krvi, způsobují inzulinovou rezistenci a obezitu a mohou být příčinou rakoviny a autoimunitních poruch.

Tyto toxické „potraviny“ a potravinám podobné látky do zdravé stravy nepatří. Doufám, že jakmile pochopíte jejich účinek na organismus, rozhodnete se je rázně odmítnout. Pokud chcete být zdraví, musíte se s těmito „potravinami“ rozžehnat a přijmout výživné potraviny, které vám prospívají. Jakmile s tím začnete, záhy si uvědomíte, že jíst zdravě, na rozdíl od obvyklých restriktivních diet pouze omezujících příjem kalorií, znamená hojnost, a nikoli strádání a nedostatek: pár škodlivých, „smutných“ (SAD) potravin nahradíte spoustou nových, zdravých možností, které vás dosud možná vůbec nenapadly, a zásadně změníte své stravovací návyky, aby zahrnovaly více výživnějších a chutnějších potravin než dříve. Zní to dobře? Pojďme si tedy nyní posvítit na největší padouchy.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Autoimunitní onemocnění.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.