Zákon o náhradním výživném

Komentář

Zákon o náhradním výživném

Komentář

Eva Janková / Gabriela Obermannová

Vzor citace:

JANKOVÁ, E., OBERMANNOVÁ, G. Zákon o náhradním výživném. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2021, 84 s.

Právní stav publikace je k 1. 7. 2021

© JUDr. Eva Janková, Mgr. Gabriela Obermannová, 2021

ISBN 978-80-7552-675-5 (brož.)

ISBN 978-80-7552-674-8 (e-pub)

ISBN 978-80-7552-673-1 (mobi)

www.wolterskluwer.cz

Seznam použitých zkratek[1]

exekuční řád / ex. řád

zákon č. 120/2001 Sb., o soudních exekutorech a exekuční činnosti (exekuční řád) a o změně dalších zákonů

o. s. ř.

zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

obč. zák.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

směrnice 2004/38/ES o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení EHS č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS

směrnice 2011/95/EU o normách

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany

spr. řád

zákon č. 500/2004 Sb., správní řád

Úmluva o právech dítěte

sdělení federálního ministerstva zahraničních věcí č. 104/1991 Sb., o Úmluvě o právech dítěte

zák. o náhradním výživném

zákon č. 588/2020 Sb., o náhradním výživném pro nezaopatřené dítě a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o náhradním výživném)

zák. o pomoci v hmot. nouzi

zákon č. 111/2006 Sb., o pomoci v hmotné nouzi

zák. o sociálně-právní ochraně dětí

zákon č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí

zák. o st. soc. podpoře

zákon č. 117/1995 Sb., o státní sociální podpoře

zák. o Úřadu práce

zákon č. 73/2011 Sb., o Úřadu práce České republiky a o změně souvisejících zákonů

[1]  Není-li dále uvedeno jinak, jsou všechny předpisy v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

Předmluva

Zákon o náhradním výživném pro nezaopatřené dítě a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o náhradním výživném) zavádí do právního řádu České republiky zcela novou sociální dávku náhradního výživného.

Hlavním záměrem zákona je podpora rodičů s dětmi v případech, kdy jeden z rodičů neplatí řádně stanovené výživné určené na základě rozhodnutí, které je exekučním titulem, a také zajištění realizace práva dítěte na výživné, které je zakotveno i v Úmluvě o právech dítěte.

Náhradní výživné je ovšem velmi netypická sociální dávka, neboť na rozdíl od jiných sociálních dávek bude stát tuto dávku vymáhat. Náhradní výživné striktně navazuje na institut výživného jako takového a právo oprávněné osoby toto výživné od osoby povinné obdržet.

Vzhledem k tomu, že se jedná o nový zákon, který navíc v mnoha ohledech zavádí spoustu inovativních postupů, především se v něm prolínají principy sociálního zabezpečení s civilním právem, doufáme, že komentář poslouží k lepšímu pochopení smyslu celé úpravy.

Autorky

Zákon
o náhradním výživném

Zákon č. 588/2020 Sb.,
o náhradním výživném pro nezaopatřené dítě a o změně některých souvisejících zákonů
(zákon o náhradním výživném)
ze dne 16. prosince 2020

Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:

ČÁST PRVNÍ
NÁHRADNÍ VÝŽIVNÉ

§ 1
Předmět úpravy

(1) Tento zákon upravuje podmínky poskytování náhradního výživného pro nezaopatřené dítě (dále jen „náhradní výživné“) v případě, že fyzická osoba, která má k nezaopatřenému dítěti vyživovací povinnost (dále jen „povinná osoba“), tuto svou povinnost neplní.

(2) Náhradní výživné je sociální dávka, kterou poskytuje a náklady na ni hradí stát.

(3) Tento zákon dále upravuje postup při vymáhání pohledávek vůči povinné osobě, které na stát přešly v souvislosti s poskytnutím náhradního výživného.

Důvodová zpráva (k § 1):

Hlavním záměrem návrhu zákona je podpora rodičů s dětmi v případech, kdy druhý rodič neplatí řádně stanovené výživné. Návrh tak řeší situaci rodin s dětmi, které se vlivem nehrazení výživného ze strany povinného rodiče mohou dostat do nepříznivé sociální a finanční situace. Náhradní výživné reaguje na zvýšené riziko ohrožení těchto rodin, které jsou v situaci, kdy dítě neobdrží částku výživného, která je mu určena na základě rozhodnutí, které je exekučním titulem. Náhradní výživné je navrhováno jako opatření v oblasti sociálního zabezpečení. Půjde o jakýsi speciální transfer do rodin, kde není plněna vyživovací povinnosti ze strany povinného rodiče.

Náhradní výživné bude stát po povinném rodiči vymáhat, zákon o náhradním výživném tak upraví také postup vymáhání pohledávek po povinném rodiči, které na stát přejdou v souvislosti s poskytnutí náhradního výživného.

Náhradní výživné je sociální dávka, jejíž náklady hradí stát podle zákona o státním rozpočtu ČR, dávka nepodléhá výkonu rozhodnutí nebo exekuci, nelze ji postoupit, dát do zástavy, ani nemůže být předmětem dohody o srážkách.

K § 1

Ustanovení § 1 vymezuje předmět úpravy zákona o náhradním výživném, tedy poskytování dávky náhradního výživného.

Hlavním záměrem zákona je podpořit rodiče s dětmi v případech, kdy jeden z rodičů neplatí řádně stanovené výživné určené na základě rozhodnutí, které je exekučním titulem, a tím umožnit realizovat právo dítěte na výživné, které je zakotveno i v Úmluvě o právech dítěte.

Rodiny, kde povinný rodič stanovené výživné nehradí, se mohou dostat do nepříznivé sociální a finanční situace. Při zpracování zákona byla potvrzena hypotéza, že se jedná především o rodiny tzv. sólo rodičů, které jsou tak ohroženy chudobou. Právě na tuto nepříznivou životní situaci rodin zákon o náhradním výživném reaguje tím, že při splnění zákonem stanovených podmínek jim přizná nárok na tzv. náhradní výživné. Podmínky pro nárok na náhradní výživné jsou stanoveny v § 3 zák. o náhradním výživném. Snaha zákonodárce byla taková, aby dávka striktně kopírovala, resp. navazovala na institut stanoveného výživného jako takového a právo oprávněné osoby toto výživné od osoby povinné obdržet.

Náhradní výživné nepodléhá výkonu rozhodnutí nebo exekuci, nelze jej postoupit, dát do zástavy, ani nemůže být předmětem dohody o srážkách.

K odst. 1

Ustanovení odstavce 1 rozpracovává (stále však v obecné rovině) předmět úpravy zákona. Uvádí, že v zákoně jsou definovány podmínky, za kterých je náhradní výživné poskytováno, a také zpřesňuje situaci, za které je dávka poskytována. Tedy situaci, kdy povinná osoba neplní vyživovací povinnost vůči nezaopatřenému dítěti.

K odst. 2

Náhradní výživné je koncipováno jako opatření v oblasti sociálního zabezpečení. Opatřením je konkrétně sociální dávka, kterou poskytuje a hradí stát podle rozpočtových pravidel (zák. č. 218/2000 Sb.). Jde tak o speciální transfer finančních prostředků do rodin, kde není plněna vyživovací povinnosti ze strany povinného rodiče. Za stát, tak jako u jiných nepojistných dávek, vystupuje Úřad práce České republiky prostřednictvím svých krajských poboček nebo pobočky pro hlavní město Prahu. O tomto orgánu, který ve věcech náhradního výživného rozhoduje, hovoří § 5 zák. o náhradním výživném.

K odst. 3

Náhradní výživné je sice koncipováno jako sociální dávka hrazená ze státního rozpočtu, ale na rozdíl od jiných sociálních dávek bude stát tuto dávku po povinném rodiči vymáhat. Zákon o náhradním výživném tak v § 15 upravuje postup vymáhání pohledávek po povinném rodiči, které na stát přejdou v souvislosti s poskytnutím náhradního výživného. Zákon tím akcentuje minimalizaci rizika přebírání odpovědnosti za vzniklou situaci ze strany státu tím, že v oblasti nepojistných sociálních dávek zcela nově zakotvuje využití standardních nástrojů vymahatelnosti práva na výživné.

Související ustanovení:

§ 3 – podmínky nároku na náhradní výživné, § 5 – orgán rozhodující o náhradním výživném, § 15 – přechod pohledávky na stát a vymáhání pohledávky

Související předpisy:

§ 26 odst. 2, § 75b odst. 3 písm. a), § 76 odst. 1 písm. a), § 162 odst. 1, § 251 až 351a o. s. ř., – § 30 písm. b), § 35 až 73a, § 90 odst. 3 ex. řádu, – § 7 odst. 1 písm. b) zák. č. 218/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech a o změně některých souvisejících zákonů (rozpočtová pravidla), – § 4, § 4a zák. o Úřadu práce

Mezinárodní smlouvy:

Úmluva o právech dítěte

Literatura:

KUCHAŘOVÁ, V. a kol. Zpráva o rodině. Praha: VÚPSV, v.v.i., 2017.

ŠMÍD, O., VACOVÁ, R. a kol. Výživné. Praha: Leges, 2017.

§ 2
Okruh oprávněných osob

(1) Oprávněnou osobou je nezaopatřené dítě podle zákona o státní sociální podpoře1), které má na území České republiky trvalý pobyt2).

(2) Splnění podmínky trvalého pobytu se nevyžaduje u osoby, která je

1. rodinným příslušníkem osoby, jejíž nárok na dávku vyplývá z přímo použitelného předpisu Evropské unie3) nebo je rodinným příslušníkem občana Evropské unie, popřípadě států Evropského hospodářského prostoru, který je v České republice zaměstnaný, samostatně výdělečně činný, nebo si takové postavení ponechává a má právo na rovné zacházení podle předpisu Evropské unie4),

2. rodinným příslušníkem občana Evropské unie, popřípadě států Evropského hospodářského prostoru, který je hlášen na území České republiky k pobytu podle jiného právního předpisu5) po dobu delší než 3 měsíce a má právo na rovné zacházení podle předpisu Evropské unie6) a tento občan a s ním společně posuzované osoby podle zákona o státní sociální podpoře6) nejsou neodůvodnitelnou zátěží posuzovanou podle zákona o pomoci v hmotné nouzi7),

3. rodinným příslušníkem cizince, kterému byla udělena doplňková ochrana8),

4. rodinným příslušníkem cizince, který je držitelem povolení k trvalému pobytu s přiznaným právním postavením dlouhodobě pobývajícího rezidenta v Evropské unii na území jiného členského státu Evropské unie a bylo mu vydáno povolení k dlouhodobému pobytu na území České republiky podle jiného právního předpisu9), nebo

5. cizincem bez trvalého pobytu na území České republiky, kterému tento nárok zaručuje mezinárodní smlouva, která je součástí právního řádu.

(3) Oprávněnou osobou není nezaopatřené dítě v plném přímém zaopatření zařízení pro péči o děti nebo mládež a nezaopatřené dítě, kterému náleží příspěvek na úhradu potřeb dítěte podle jiného právního předpisu10).

1) § 11 až 16 zákona č. 117/1995 Sb., o státní sociální podpoře, ve znění pozdějších předpisů.

2) § 10 až 12a zákona č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel), ve znění pozdějších předpisů.

§ 76 zákona č. 325/1999 Sb., o azylu, ve znění pozdějších předpisů.

§ 66 až 68 zákona č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů.

§ 87g a 87h zákona č. 326/1999 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

3) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie, v platném znění.

4) Čl. 24 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení EHS č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS.

5) Zákon č. 326/1999 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

6) § 7 zákona č. 117/1995 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

7) § 16 zákona č. 111/2006 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

8) § 14a a 14b zákona č. 325/1999 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

9) § 42c zákona č. 326/1999 Sb., ve znění pozdějších předpisů.

10) Zákon č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí, ve znění pozdějších předpisů.

Důvodová zpráva (k § 2):

Oprávněnou osobou je nezaopatřené dítě uvedené v zákoně č. 117/1995 Sb., o státní sociální podpoře, ve znění pozdějších předpisů, které má trvalý pobyt na území ČR a zároveň splňuje podmínky nároku stanovené tímto zákonem. Nezaopatřeným dítětem je dítě nejdéle do 26. roku věku, pokud se soustavně připravuje na budoucí povolání, případně pokud z důvodu nepříznivého zdravotního stavu není toho schopno.

Oprávněná osoba bude mít nárok na náhradní výživné, pokud jí povinná osoba řádně a včas nehradí výživné uložené exekučním titulem. Oprávněnou osobou nebude nezaopatřené dítě, které bude v plném přímém zaopatření zařízení pro péči o děti nebo mládež a dítě svěřené do pěstounské, předpěstounské nebo poručenské péče, kterému náleží příspěvek na úhradu potřeb dítěte podle zákona o sociálně-právní ochraně dětí, neboť tyto děti jsou finančně zajištěny. Náleží-li dítěti příspěvek na úhradu jeho potřeb podle zákona o sociálně-právní ochraně dětí, přechází právo dítěte na výživné na stát. Je-li výživné vyšší než tento příspěvek, náleží dítěti rozdíl mezi výživným a částkou příspěvku na úhradu potřeb. Jakmile je nezaopatřenému dítěti přiznán nárok na příspěvek na úhradu potřeb dítěte, je krajská pobočka Úřadu práce ČR, která je příslušná k výplatě příspěvku na úhradu potřeb, povinna podat soudu návrh na stanovení výživného na toto dítě. Na základě návrhu krajské pobočky Úřadu práce ČR pak soud uloží rodiči nebo jiné osobě povinné výživou povinnost hradit výživné na účet příslušné krajské pobočky Úřadu práce ČR. V případě, že rodič nebo jiná povinná osoba nehradí řádně a včas soudem stanovené výživné na účet krajské pobočky Úřadu práce ČR, je tato krajská pobočka povinna podat návrh na výkon rozhodnutí. Krajská pobočka Úřadu práce ČR vymáhá dlužné výživné na povinné osobě v plné výši, tj. vymáhá i případnou část výživného přesahující částku příspěvku na úhradu potřeb dítěte, která náleží dítěti. Nárok na náhradní výživné však budou mít nezaopatřené děti svěřené do pěstounské, předpěstounské nebo poručenské péče, kterým nenáleží příspěvek na úhradu potřeb dítěte z toho důvodu, že jsou poživateli důchodu z důchodového pojištění, který je vyšší než částka příspěvku na úhradu potřeb dítěte. U těchto nezaopatřených dětí nedochází k přechodu práva na výživné na stát a mohou proto splnit podmínky vzniku nároku na náhradní výživné. Oprávněnou osobou bude rovněž nezaopatřené dítě, jehož právo na rovnost nakládání v oblasti sociálního zabezpečení, resp. sociálních výhod, tudíž náhradního výživného, je zakotveno v právních předpisech Evropské unie. Jedná se o nezaopatřené děti ekonomicky aktivních občanů Evropské unie. U ekonomicky neaktivních občanů Evropské unie bude pro nárok na náhradní výživné prováděn test neodůvodnitelné zátěže systému. Další kategorií osob z řad cizinců krytých právními předpisy Evropské unie jsou osoby s udělenou doplňkovou ochranou, jakožto jednou z forem mezinárodní ochrany. Poslední kategorií jsou tzv. rezidenti z jiných členských států Evropské unie. Jedná se o občany z tzv. třetích zemí, kteří disponují pobytovým statusem z jiné členské země Evropské unie a využívají právo na volný pohyb osob a rovnost nakládání, které jim zaručuje směrnice EU č. 109/2003.

K § 2

Ustanovení § 2 definuje oprávněnou osobu, která při splnění zákonem stanovených podmínek bude mít nárok na náhradní výživné. Oprávněnou osobou bude dítě, které má nárok na vyživovací povinnosti od rodiče, ta mu však není plněna, a proto při splnění dalších podmínek mu bude hrazeno státem náhradní výživné. Toto dítě musí být nezaopatřené a musí mít trvalý pobyt na území České republiky.

Ustanovení § 2 uvádí ale i výjimky, kdy dítě nemusí splňovat podmínku trvalého pobytu, přesto mu může vzniknout nárok na náhradní výživné. Jde o případy cizinců, ke kterým však budeme přistupovat stejně jako k „českým“ dětem a za splnění dalších podmínek jim také vznikne nárok na náhradní výživné.

K odst. 1

Oprávněnou osobou je nezaopatřené dítě uvedené v zákoně o státní sociální podpoře, které má trvalý pobyt na území České republiky a zároveň splňuje podmínky nároku stanovené tímto zákonem.

Definice nezaopatřeného dítěte je uvedena v § 11 zák. o st. soc. podpoře. Za nezaopatřené dítě považujeme dítě do skončení povinné školní docházky, a poté, nejdéle však do 26. roku věku, jestliže se soustavně připravuje na budoucí povolání, případně se nemůže připravovat na budoucí povolání nebo vykonávat výdělečnou činnost z důvodu nemoci nebo úrazu nebo z důvodu dlouhodobě nepříznivého zdravotního stavu. To je posuzováno podle zákona č. 582/1991 Sb., o organizaci a provádění sociálního zabezpečení. Za nezaopatřené dítě považujeme také dítě do 18. roku věku, pokud ukončilo povinnou školní docházku, ale je vedeno v evidenci krajské pobočky Úřadu práce jako uchazeč o zaměstnání a nemá nárok na podporu v nezaměstnanosti nebo podporu při rekvalifikaci. Za nezaopatřené však nepovažujeme dítě, které je poživatelem invalidního důchodu pro invaliditu třetího stupně.

K odst. 2

V zásadě je možné říci, že odstavec 2 vyjmenovává ty „kategorie“ osob, kterým je nutné přiznat právo rovnosti nakládání demonstrované nevyžadováním podmínky trvalého pobytu na území České republiky, a to na základě povinnosti vyplývající pro Českou republiku z mezinárodního práva. Buď jde o přímo aplikovatelné předpisy Evropské unie (např. nařízení č. 492/2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie), nebo o směrnice (např. směrnice 2004/38/ES o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států), nebo jiná mezinárodní ujednání, např. dvoustranné smlouvy.

Zjednodušeně řečeno odstavec 2 uvádí případy oprávněných osob, které nemusí splňovat podmínku trvalého pobytu, a přesto k nim budeme ve věci nároku na náhradní výživné přistupovat stejně jako k dětem s trvalým pobytem v České republice. Z pohledu právních předpisů Evropské unie pokládáme náhradní výživné za tzv. sociální výhodu. Právo na sociální výhody musí být poskytováno na nediskriminačním principu, tak aby neposkytnutí takové výhody – dávky neodradilo dotčenou osobu od využití práva na volný pohyb osob v rámci EU. Právo na sociální výhodu vzniká nejen tzv. migrujícím pracovníkům, ale rovněž i rodinným příslušníkům migrujících pracovníků, ve specifických případech i ekonomicky neaktivním osobám. Oprávněnou osobou bude tudíž nezaopatřené dítě, jehož právo na rovnost nakládání v oblasti sociálních výhod vyplývá právě z výše uvedených právních předpisů Evropské unie.

V prvním případě, v písm. a), se jedná o dítě ekonomicky aktivních občanů Evropské unie.

Dále se jedná, v písm. b), i o případy dětí ekonomicky neaktivních rodičů, občanů Evropské unie, kterým nárok na rovnost nakládání zajišťuje směrnice 2004/38/ES o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států. Tato směrnice je primárně směrnicí pobytovou, řeší podmínky, za kterých mohou občané členských států Evropské unie využít právo na volný pohyb. Směrnice umožňuje členským státům za určitých podmínek omezit pobytové právo v situaci, kdy se osoba stane nepřiměřenou zátěží sociálního systému. V této souvislosti je třeba také sledovat Soudní dvůr Evropské unie, který např. v případu C-333/13 Dano judikoval, že členské státy musí mít možnost odepřít přiznání sociální dávky hospodářsky nečinným občanům EU, kteří využívají svobody pohybu pouze s cílem získat nárok na sociální podporu od jiného členského státu, ačkoli nemají dostatečné prostředky na to, aby se mohli dožadovat práva pobytu. Takové osoby se nemohou dovolávat zásady zákazu diskriminace podle směrnice 2004/38/ES. Proto je v písm. b) zakotvena podmínka, kdy pro nárok na náhradní výživné bude nutné provádět tzv. test neodůvodnitelné zátěže systému podle zákona o pomoci v hmotné nouzi.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zákon o náhradním výživném (č. 588/2020 Sb.) - komentář.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.